NÅGOT OM DÄGGDJURSFAUNAN I SMÅLAND FÖRR OCH NU 67 



däri, än behofvet att hämta andan medgifver, kväfs han och 

 omkommer, hvarpå två exempel äro mig bekanta. 



Mården, 



af båda varieteterna 1 , finner passande och ingalunda sällsynta 

 boplatser i barr- och bokskogarnes täta gömslen. -- Mården 

 genomsnokar trädens håligheter, och om han där påträffar 

 skogsbin, gör han sig ett byte af deras honung och larver. 



Illern 



är säkerligen ett mycket sällsynt djur i Småland. Den enda 

 Mer, som mig veterligen fångats där, togs i Växjö-sjön nära 

 gården Kampen, där den gått på fiskbete. 



Småvesslan, 



som utgör en från hermelinen skild art, bor ofta som inhysing 

 i bondgårdarne, där hon anses medföra lycka och därför nju- 

 ter hemmets skydd. — Förtär, enligt hvad det tros, hönsägg. 

 — En mycket behändig råttjägare. 



Hermelinen, 



som är mycket större och har yttre svanshälften svart, vet jag 

 hafva blifvit dödad i Barkeryds s:n. 



Haren 



förråder genom sina öfverallt förekommande spår, att han är 

 rätt ymnig; en mycket sällsynt svart varietet förekommer i 

 Östra Småland. 



Hvad han till sist säger om igelkotten, »den fredlige, oskad- 

 lige» gräflingen, »de snabba» ekorrarna, råttorna och mössen 



1 Härmed syftar Thunberg förmodligen på den gängse föreställningen, alt 

 bok- och barrskogarna hyste hvar sitt slag af mård, en »bokmård» och en »furu- 

 mård», kanske motsvarande den skillnad emellan stenmård och skogsmård, som 

 många jägare tyckt sig finna. I Linnés Fauna suecica 2 uppl. n:r 15 visar sig 

 samma uppfattning i ordalagen: »Duplex varietas Fagorum et Abietum», en åt- 

 skillnad, som går igen i Nilssons Fauna, där stenmård och skogsmård upptagas 

 som skilda. I nyare faunor, jfr. Lilljeborg I, sid. 534, finns däremot blott en art 

 mård angifven för vårt land, och någon äkta stenmård anses här icke anträffad. 



