7 O FAUNA OCH FLORA 



Rådjuret var också helt visst under de decennier, som före- 

 gingo 1860-talet, alldeles undanträngdt från såväl småländska 

 höglandet som länets utkanter. Men så började från sydligare 

 grannprovinser en invandring, som hade till följd, att detta 

 vackra villebråd återigen här fann trefnad och tillväxt. 1 K. 

 Befhdes femårsberättelse för 1901-06 heter det till och med: 

 »Rådjuren ökas alltjämt och förekomma numera ganska tal- 

 rikt». Tillgången är dock ganska växlande under olika år. 



Illern måtte i slutet af 1700- och början af 1800-talen 

 varit mycket sällsynt norr om Skåne, eftersom det i Linnés 

 Fauna Suecica (Sthlm 1761) säges om hans förekomst: »Habi- 

 tare fertur in Scania campestri» (påstås hålla till på skånska 

 slätten), och Thunberg här ofvan har att omtala blott ett enda 

 honom kändt fall, då iller tillvaratagits i Småland. Numera 

 är han flerfaldiga gånger anträffad både på landsbygden om- 

 kring Jönköping och i själfva staden, hvarest han hållit sig 

 vid hamnen i närheten af fartygen och en gång, oktober 1914, 

 till och med förirrat sig på ljusa dagen upp till H. allm. läro- 

 verket, där han fick plikta med lifvet, under det han »sökte in- 

 träde». 



Den svarta harens förnämsta tillhåll i Sverige är ju fort- 

 farande Östra Småland, närmare bestämdt Kalmar län. Ett 

 ex. skjutet så nyligen som i december 1915 vid Torsås-Berg- 

 kvara söder om Kalmar, har hamnat hos en jaktvän här i Jönkö- 

 ping. Den trakt, som Thunberg åsyftar här ofvan, var troli- 

 gen att söka i de nyssnämnda gränssocknarna emellan Jönköpings 

 och Kalmar län, därifrån svarta harar sedan gammalt varit 

 kända. Så förskref sig den i »Tidskrift för Jägare och Natur- 

 forskare», l:a årgången 1832, afbildade svarta haren från trak- 

 ten af Vimmerby och Bötterum OByttor-om»). Att dessa 

 djur, där de förekomma, satt vidskepligt folks fantasi i verk- 

 samhet är naturligt. Fältläkaren dr Engström, som meddelat 

 Tidskriften sagda fynd, skrifver därom anf. st. sid. 220: »Dessa 

 harar spela bland de äldre af allmogen en märkvärdig roll. 

 De känna dem under namn af Bjäre eller Trollhare och tro 

 dem vara skottfria och att de utdia mjölken hos kor. När 



