7 2 FAUNA OCH FLORA 



i Jönköpings närmaste omnejd så djärf och närgången, att 

 han drog i flockar öfver isen samt trängde in och ref svin i 

 stadsbornas mot den öppna Vätterstranden då belägna uthus. 1 

 Och 1845 stannade vargar vintertiden midt på ljusa dagen 

 utanför stallbyggnaden på Tolarp nära staden — nedan om- 

 talte sagesmans fädernehem — i mordiska afsikter och måste 

 af gårdsfolket bortjagas. Men från midten af sagda århund- 

 rade började vargarna plötsligen minskas. Somliga tro, att det 

 var någon smittosam farsot, som så fort ödelade detta rof- 

 djur i hela Södra Sverige, men andra (se Lilljeborg, Däggdjurs- 

 fauna, s. 594) hålla före, att den ifriga förföljelse, vargen länge 

 varit utsatt för, ändtligen åstadkom den önskade verkan. 

 Den sista stora vargjakten i länet torde ha varit den, som 

 1856 ägde rum i Järsnäs, Forserums och Malmbäcks socknar, 

 och de sista vargarne, som här fälldes, voro väl de två, som 

 femårsberättelserna omtala från år 1865. Därefter namnes intet 

 om vargens vidare anträffande i våra bygder, och därmed kan 

 han anses afförd från listan öfver i Nordsmåland förekom- 

 mande däggdjur. 



Att af den angifna enstaka fyndorten — Barkeryd — för 

 hermelinen draga den slutsatsen, att den då för tiden var en 

 sällsynthet, vore nog förhastadt. Hermelinen var antagligen då 

 lika allmän som nu i våra bygder, ehuru den genom sin var- 

 samhet och smidighet lätt undgår den ovane iakttagaren. Smd- 

 vesslan var dock då tydligen allmännare här och är kanske 

 så än. 



På tal om småvesslan äger Jönköpings h. allm. läroverks 

 museum två under vintern fällda exemplar, det ena från Värnamo 

 af d. 4 /i 1900 och det andra från Jönköpingstrakten af d. 29 /i 

 1915, hvilka ha sin sommardräkt fullständigt bibehållen. Kan- 

 ske ligger Småland nedom den »snögräns», som kräfver detta 

 djurs dräktbyte vintertiden. 



1 Denna uppgift har meddelats mig af sonen till den man, som upplefde 

 tilldragelsen. 



Jönköping i februari 1916. 



