94 FAUNA OCH FLORA 



som om det skulle ha vara lämpligast, att det oaktadt hålla sig till 

 sanningen. Att anmälaren i F. o. F. ej är ensam i sin uppfattning 

 härom, framgår t. ex. äfven af den recension, som kommit D:r 

 Rosenius till del i Sv. Jägarförb. tidskr. hft. i, 191 6. Recensenten 

 där uppvisar åtskilliga fullständiga oriktigheter i förf:s påståenden 

 rörande fridlysningen och slutar sin anmälan med följande ord: 

 »Helt visst hade boken gjort större nytta, om den varit tillförlitlig 

 i detta hänseende» ■ — — — . Det är också troligen ingen vinst 

 för naturskvddssaken, om de »agitationsskrifter», som låt vara i 

 bästa välmening utgifvas, få en hälft politisk tendens och dito ton. 

 Ty naturskyddet bör ej göras till en partisak! 



D:r Rosenius talar om, att man »utan fjäskande» skall »peka 

 rakt på de punkter, hvilka måste angripas» och att man »måste se 

 de fientliga makterna utan för mycket cirklande i ögat». Det är 

 ju mycket bra, men man bör också akta sig för att alldeles i onö- 

 dan »se rödt», och en man, som så con amore angriper andra, bör 

 ej vara alltför ömtålig, när det påvisas, att äfven han kan begå misstag. 1 



£. L. 



Smärre meddelanden. 



Mindre strandpiparen funnen vid Torne träsk. 



På den steniga sandstranden strax öster om Abiskojokks delta 

 i Torne träsk iakttog undertecknad en eller två dagar efter mid- 

 sommar år 191 5 en fågel, som icke kan ha varit någon annan än 

 .Egialitis dubia Scopoli. 



På något afstånd hörde jag en vadarfågels korta lockton och 

 gick efter ljudet, men kunde omöjligt få ögonen på fågeln, förrän 

 han plötsligt satte sig i rörelse och löpte iväg snedt ifrån mig ett 

 litet stycke upp på en sten i vattenbrynet, där han lika plötsligt 

 stannade. Nu gafs ett ypperligt tillfälle att p"å ett afstånd, som 

 knappast torde ha öfverstigit tio meter, iakttaga honom både med 

 blotta ögat och med kikaren. 



Att det var en strandpipare, syntes ju genast på hufvudets 

 karakteristiska teckning och den svarthvita halsringen. Men att det 

 var .EgiaJitis dubia och icke, som man kunde förmoda, A. hiaticula, 

 framgick tydligt af benens färg. De voro nämligen köttröda, under 

 det den större strandpiparens äro gula. 



Så länge jag höll mig stilla, stod också strandpiparen orörlig, 



1 Att vidare ingå på replikens innehåll är onödigt, men att den ej heller 

 är tendensfri, framgår t. ex. däraf, att förf. generellt påstår, att hornugglan 

 kvarstannar i landet hela året. Förmodligen baseras detta på, att en bråkdel 

 af hornugglestammen öfvervintrar i Skåne. 



