SMÄRRE MEDDELANDEN 95 



men då jag tog några försiktiga steg emot honom, löpte han åter 

 iväg en bit. Detta upprepades några gånger, och på så sätt drefs 

 fågeln småningom ett stycke bort. Den lille strandpiparen visade 

 en anmärkningsvärd brist på skygghet, och det föreföll, som vore 

 han ovillig att aflagsna sig långt från det ställe, där jag först rakade 

 på honom, ty han sprang för hvarje gång, som jag närmade mig, 

 knappt så långt, som var nödvändigt för att bibehålla samma af- 

 stånd mellan oss. Aldrig sprang han heller rakt bort, utan alltid 

 mer eller mindre vinkelrätt mot min kosa. Slutligen flög han också 

 upp och tog en båge ut öfver vattnet tillbaka till sin ursprungliga 

 plats. Detta beteende tillsammans med hans ringa skygghet tycktes 

 antyda, att han hade bo i närheten, men trots sökande kunde jag 

 intet finna. 



Huruvida strandpiparen häckade, hvilket synes troligt, må emel- 

 lertid lämnas därhän såsom i hvarje fall osäkert. Men nog så 

 märkligt är i alla fall det faktum, att mindre strandpiparen förekom 

 vid Torne träsk under häckningstiden i somras. Han anses näm- 

 ligen här i landet ha en företrädesvis sydlig utbredning genom 

 Göta och Svea land till och med södra Norrland samt vid hafvet. 

 I Dorotea lappmark var förut nordligaste fyndorten. När han nu 

 observerats vid Torne träsk, vore det icke så öfverraskande, om 

 han framdeles blefve funnen äfven i mellanliggande del af landet. 



Carl Fries. 



Helix nemoralis (Mull.) funnen i Halland. 



Vid badorten Gottskär i Onsala socken påträffade undertecknad 

 i början af augusti ig 15 ett stort antal exemplar af Helix nemoralis 

 (Mull.), företrädesvis tillhörande varieteterna carnea,fasa'a fa Westkrl. 

 och straminea, fasciata Westerl. De förekommo ymnigt på strand- 

 klipporna. För så vidt jag har mig bekant, är H. nemoralis ej 

 förut uppgifven för Halland. Då lokalen ock förefaller anmärk- 

 ningsvärd, har jag ansett mig böra meddela fyndet. 



P. H. Strömman. 



Djurens parasiter såsom ledning för bedömande af deras 

 inbördes släktskap, 



Hvar och en, som studerat djurparasiter, vet, att dessa ofta äro 

 bundna vid en eller några få närsläktade värddjur, liksom ock att 

 vissa grupper af parasiter äro karakteristiska såsom snyltare hos 

 vissa grupper af värddjur. Med afseende på fjäderätarne eller de 

 s. k. fågellössen 1 , Mallophaga, synes ett dylikt förhållande vara 



1 De likna visserligen löss till det yttre, men de små vanl. 1 — 2 mm. 

 långa djuren ha bitande mundelar och lefva af fjädrar (hår) och andra öfver- 

 hudsprodukter samt förtära i regel ej blod. 



