gg FAUNA OCH FLORA 



Knud Andersens iakttagelser genom att påpeka, att »inom den 

 egentliga migrationens ram försiggår, hufvudsakligen bland de 

 fröätande fåglarna, en bohemartad rörelse, en pro- och regressiv 

 förflyttning inom relativt vidsträckta områden». Då Hemberg 

 ej undersökt mag- och tarminnehållet i sina »strykarfåglar», 

 äro hans hypoteser emellertid af ringa vetenskapligt intresse. 



Under sina fleråriga forskningsfärder i sydöstra Sibirien 

 kom Rådde i tillfälle att göra värdefulla iakttagelser öfver mag- 

 innehållet i flyttfåglar, som nyss anländt till de dauriska stäp- 

 perna efter att ha passerat Mongoliets öknar. Resultatet af 

 dessa undersökningar meddelas i hans »Reisen im Suden von 

 Ostsibirien» (Petersburg 1862—63). Ett utdrag ur detta arbete 

 finnes intaget i »Das Buch der Reisen und Entdeckungen» och 

 (i öfversättning) i Johan Eriksons »Läsebok i biologi» (H. 6, 

 p. 169 — 170), ur hvilken vi citera följande: »Hos de flesta af 

 de nya ankomlingarna gjorde Rådde en märkvärdig iakttagelse: 

 han fann nämligen magen hos alla sump- och simfåglar fylld 

 med små kvartskorn, då dessa djur först vid målet af sin resa 

 åter taga till sig sin vanliga näring. Om detta äger rum hos 

 alla flyttfåglar, kan icke med bestämdhet påstås, men hos höns- 

 fåglarna är det fallet. Sångfåglarna däremot visade merendels en 

 alldeles tom mage. Mängderna af de intagna kiselstenarna voro 

 icke obetydliga: en hvit trana, som strax efter sin ankomst 

 sköts vid Tarei, hade 4 lod 1 och 1 drachma 1 stenar i magen 

 jämte några halfsmälta rotfibrer; andra tranarter 2 till 3 lod, 

 gäss \—2 l !i lod. Stäpphönsen hade blott litet sand i magen.» 



Egendomligt nog ha svenska allmogejägare sedan lång tid 

 tillbaka gjort liknande erfarenheter beträffande tranorna som 

 Rådde. I »Norrlands jakt och fiske» (p. 459) meddelar näm- 

 ligen Sven Ekman, att han i Mörsil hörde en gammal jägare 

 och fångstman omtala, »att tranan om våren »har diamant i 

 magen», hvarmed han menade, att hon där han stenar, så 

 hårda, att man kan skära glas med dem. Dessa hade hon 

 enligt hans mening tagit i södern. I prästen Nenséns anteck- 

 ningar (manuskript) finns en notis om Dorotea-bornas uppfatt- 



1 Ett lod = 16,56 gr; 1 drachma 3,75 gr. 



