FLYTTFÅGLAR SOM FRÖSPRIDARE 107 



kan försiggå äfven öfver mycket långa afstånd, förmedlas ge- 

 nom en hel rad vadare och simfåglar. Dessa fåglar sprida 

 hufvndsakligen hårdskaliga och smärre frukter tillhörande arter, 

 som växa i vatten och på fuktiga ställen. Mer sällan tyckas 

 de medföra frön af meso- och xerofila arter. 



Dessutom är det sannolikt, att flyttande kråkfåglar, som 

 under vanliga förhållanden ha grus eller sand i muskelmagen, 

 kunna sprida såväl bär- som torrfrön. I hvilken omfattning 

 detta sker, må framtida undersökningar afgöra. 



I det föregående har frågan endast gällt spridning på endo- 

 zoisk väg. Åtskilliga författare ha emellertid framhållit, att 

 äfven epizoisk fröspridning med dy och jord, som fastnat på 

 flyttfåglarnas fötter, näbb och fjädrar, är af betydelse. Mina 

 på hundratals exemplar gjorda iakttagelser öfver både flytt-, 

 stryk- och stannfåglar gifva föga stöd åt denna hypotes. En- 

 dast en enda gång har jag nämligen erhållit en fågel, som 

 tycktes ha varit i stånd att ombesörja en dylik frötransport. 

 En kråka, som en regnig dag i slutet af mars 1915 sköts på 

 en åker ett stycke från en gödselhög invid Uddevalla, hade 

 näbben och i synnerhet fötterna starkt nedsmutsade af ler- 

 partiklar, sandkorn och gödselrester. Bland dessa senare fun- 

 nos förruttnelsebakterier i stor mängd. Kråkans fötter sköljdes, 

 och den därvid erhållna jorden vägde i torrt tillstånd 0, 5 6 gr. 

 Ett sandkorn var 2 och flera 1 mm. långa. 



Det är naturligtvis framför allt under höststräcket flytt- 

 fåglarna föra med sig frön och frukter. Sydligare delarna af 

 Sverige och Norge hysa emellertid endast helt få vatten- och 

 kärrväxter, som ej återfinnas i större delen af Danmark. 1 

 regel är det därför omöjligt att af dessa växters utbredning i 

 Danmark sluta sig till, i hvilka fall recent invandring med 

 flyttfåglarnas tillhjälp ägt rum. 



För en del år sedan gjordes i Jylland ett mycket ovän- 



