Io8 FAUNA OCH FLORA 



tadt växtfynd. »Paa Dejbjerg Lyng mellem Bavneh0j'ene og 

 Dejbjerg Kirke» anträffades nämligen »i en Plet af c. I0 r (fots) 

 Laengde» en nordisk fjällväxt, Arctostaphylos alpina. Denna 

 art tillhör samma släkte som mjölonriset (A. uva ursi) och 

 växer uppe i fjällen i magrare och helst glesare alpina rishedar, 

 gärna på starkt vindexponerade ställen. Nedom skogsgränsen 

 träffas den ibland i torra och mycket glesa björk- och tall- 

 hedar o. s. v. Ingenstädes i Skandinavien aflägsnar den sig 

 synnerligen långt från fjällen, om den också i Norge, »i de 

 vestlige kystegne gaar lige ned til havet». 



På fyndorten i Jylland är ripbäret med all säkerhet ingen 

 relikt från tider med andra klimatförhållanden, utan har sanno- 

 likt införts hit i sen tid genom nordiska flyttfåglar. 



I fjällen sprides A. alpina hufvudsakligen af korp, björk- 

 trast och ripor, i de högt liggande, glesa barrskogarna där- 

 jämte af sidensvans och möjligen äfven af rödvingetrast, laf- 

 skrika och tjäder. Ingen af dessa fåglar kan emellertid ha 

 fört växten från Sydnorge öfver till Jylland. Däremot är det 

 högst sannolikt, att denna långväga transport ombesörjts af 

 ljung- eller fjällpipare. 



I den zoologiska litteraturen uppgifves, att fjällpiparen en- 

 dast lefver af insekter och maskar. Nilsson har i exemplar, 

 som skjutits i Skåne under höst och vår, blott funnit skal- 

 baggar, larver och groft grus. I ljungpiparens muskelmage 

 har samme författare om hösten anträffat »fragmenter af skäl- 

 insekter, växter samt småsten» (ej sällan hvassa flintskärfvor). 

 Enligt Sundevall förtär Charadrius apricarius, om ock »mera 

 såsom bisak, allahanda sorter bär, såsom kråkbär, blåbär, lin- 

 gon m. m. och mjöliga frön, t. ex. af Polygonum-arter, samt 

 gröna blad». Det är också ganska troligt, att fjällpiparen om 

 hösten ej helt försmår växtföda. Ännu så sent som d. 30 

 augusti såg jag år 1904 en flock fjällpipare på rishedarna sö- 

 der om Rostojaure i Torne lappmark. Sannolikt lifnärde sig 

 de föga skygga fåglarna af bär eller frön, då nattfrost redan 

 tycktes ha kommit insektlifvet att afstanna. 



