FLYTTFÅGLAR SOM FRÖSPRIDARE I I I 



men dess öfvervintrande groddknoppar äro små, trinda och 

 sylformigt tillspetsade (Raunki^r 1. c. p. 86—87); frukterna 

 uppgifvas vara 3x2 mm. 



Till lokalerna vid Lund och Göteborg har hårnäten möj- 

 ligen spridts af gräsänder eller andra Anas-arter, som söka 

 sin föda på grundt vatten. 



Flocksvaltingen {Alisma ranunculoides) har blott en enda 

 växtplats i Norge, »ferskvand» på Stordoen i inloppet till Har- 

 dangerfjorden. Någon simfågel eller vadare kan ha fört fruk- 

 terna dit från Jylland eller kanske snarare från England. 



Murgrönsnaten {Raniinciilas hederaceus) växer flerstädes 

 i västra och nordvästra Tyskland samt på Jylland. På 

 de danska öarna är den sällsynt och skall ej vara funnen 

 öster om Fyen. I Skandinavien har den endast några långt 

 framskjutna pionierstationer: ett par lokaler vid Trondhjems- 

 fjorden, Klöfverön i södra Bohuslän, tvenne växtplatser vid 

 Laholmsbukten och en nära Engelholm. År 1782 upptäcktes 

 den vid Visby af Schwartz, men utgick här på 1880-talet. 1 



Murgrönsnaten växer på sumpiga och öfversvämmade stäl- 

 len, i källor och källbäckar, diken o. s. v. Frukterna äro af 

 ungefär samma storlek och beskaffenhet som grodnatens (Ra- 

 nunciilus aquatilis). Då en grobar frukt af denna senare art 

 träffades i muskelmagen hos en enkelbeckasin, som dödats vid 

 Paternoster, är det rätt antagligt, att murgrönsnaten spridts 

 till Gotland och västkusten genom beckasiner, möjligen där- 

 jämte genom andra smärre vadare och genom änder. 



Ett märkligt växtfynd gjordes 1861 på Gotland. Detta år 

 upptäcktes nämligen »Gotlands-ögat» (Ranunculus ophioglossi- 

 folius) i små rännilar i Visbytrakten af Westöö. Denna växt 

 är en rätt nära släkting till ältgräset eller ält-ögat (R. flam- 

 mula), af hvilken den stundom upptages som underart. Sina 

 närmaste växtplatser har R. ophioglossifolius på halfön Krim, 

 i Frankrike samt på ön Jersey i Engelska kanalen. 



Hos oss blir växten endast 5 — 20 cm. hög; den är vidare 



1 K. Johansson: Hufvuddr. af Gotlands växttopografi cch växtgeografi. 

 K. Vet. Akad. Handl. 1897. 



