120 FAUNA OCH FLORA 



ende 5 m. hög mast med tak och väggar af järntrådsnät, så 

 att djuren ha utrymme att röra på sig, men ej kunna rymma 

 sin kos. På ena sidan byggdes ett aphus med 4 bredvid hvar- 

 andra liggande sofkamrar, hvar och en afsedd för flera apor. 

 Dessa mynna på ena sidan genom stora dörrar med uppslag- 

 bara luckor till den öppna gården och på den andra sidan till 

 en öfvertäckt gång. En stor sjimpans fick en egen sofkam- 

 mare och löpgård. På andra sidan iordningställdes ett labora- 

 torium för fotografiska och fonografiska arbeten. I den öppna 

 gårdens midt finnes en gymnastikinrättning. Ett träd och ett 

 par bananväxter, som från början funnos där, trasades genast 

 sönder af sjimpanserna. 



Af de 7 (2 J\ 5 $) sjimpanserna (en hade dött, innan 

 stationen blef färdig) var en hane, »Konsul» från Syd-Nigerien, 

 de öfriga från Kamerun. Alla hade kommit dit så godt som 

 nyfångade. 6 voro omkring 5 — 6 år och af en ras med svart 

 ansikte. Den 7:de, en nästan fullvuxen hona, var en tschego- 

 form. Den andra hanen, »Sultan», visade sig genast från bör- 

 jan vara den intelligentaste. De 6 yngre fingo strax tumla 

 fritt omkring på gården om dagarne, men för natten fördela- 

 des de så, som de förut varit vana, Konsul med en och Sultan 

 med tre andra. Denna ordning bibehöllo de för öfrigt frivilligt. 

 Till en början bildade de en hjord, som fördes af Sultan, och 

 en af de något större honorna bildade eftertruppen, ofta seende 

 sig om. Särskildt mot kvällarne vandrade de på detta sätt 

 omkring i gräset och höllo sig då med förkärlek till redan en 

 gång upptrampade stigar. Så småningom, när de voro fullt 

 hemvana, försvann alltmera denna ordning. Sultan var dock 

 den förnämste och om någon människa närmade sig inhägna- 

 den, var det han som utstötte varnings- eller hälsningsljud 

 och skyndade till platsen, under det att de öfriga ej läto störa 

 sig. Det var påfallande, huru ofta sjimpanserna gingo upprätta, 

 men alla voro ej lika skickliga däri. Bäst gick en af honorna, 

 »Grande», med nästan raka ben och slängande armar, under 

 det att Konsul sällan gick endast på bakbenen. I bland kunde 

 man få se två gå upprätta arm i arm som barn. Ofta buro 



