ANTHROPOIDSTATIONEN PA TENERIFFA 1 23 



Klimatet passade sjimpanserna förträffligt. De sofvo aldrig 

 om dagarne, såsom ofta är fallet i zoologiska trädgårdar. För 

 direkt solsken voro de ömtåliga och drogo sig gärna under 

 soltältet, men hettan gjorde dem ej slappa. Dock blefvo de 

 oroliga och högljudda under stark hetta och solsken - - de 

 äro ju skogsdjur. Regn tyckte de vara obehagligt, och det 

 ängslade dem. Om kvällarne vid solnedgången gingo de i god 

 ordning till sina sofrum. Alla utom Konsul visade benägenhet 

 att bygga bon. Sjimpanserna gjorde sina mera slarfvigt af 

 halm, men Tschego gjorde ett betydligt bättre och fastare, så 

 att man kunde lyfta upp det hela som ett storkbo. Alla lade 

 sig ordentligt som människor och täckte öfver sig med de 

 till hands varande yllefiltarne. Under sömnen rörde de sig 

 stundom och utstötte ljud, så att man kunde märka, att de 

 drömde. 



En af de viktigaste uppgifterna var att studera deras för- 

 ståndsmöjligheter, och ett program uppgjordes för detta ända- 

 mål. Till en början skulle man aktgifva på deras ljud, an- 

 siktsrörelser, miner, armrörelser o. s. v. samt söka fastställa 

 deras förmåga att förstå ljud och ord. Först senare skulle 

 man undersöka deras musik- och färgsinne, deras förmåga att 

 uppfatta (räkne-) tal o. s. v. 



Hvad deras förstående af ord angår, så var detta tydligen 

 bäst hos Sultan, men äfven de andra syntes ha en viss upp- 

 fattning af ett tillrop. Man använde sig härvid af spanska 

 (vårdarens modersmål) och undvek sorgfälligt att göra några 

 gester. Det visade sig snart, att enkla rop såsom come (ät), 

 bacha (ned), entra (kom in), sale (gå ut), abre la puerta (öppna 

 dörren) o. s. v. blefvo rätt förstådda. Emellertid iakttogo de 

 noggrant människornas ansiktsuttryck och rättade sina hand- 

 lingar därefter. 



Sjimpansernas eget ljudförråd är jämförelsevis rikt och 

 innehåller alla vokaler från a till u. mest (tyskt) o (= å) och u. 

 Dock är det tydligen blott ljud, som uttrycka affekter, och 

 aldrig kunde man urskilja något, som liknade mänskligt språk. 

 Glädje uttrycktes med ett flera gånger upprepadt oh (åh), som 



