Bidrag till kännedomen om vattensorkens 

 näringsökologi. 



Af 

 Rolf Palmgren. 



V* edan länge har det varit kändt, att en af 

 ^\\\ i//;'iniB^BC^ v . ira allmännaste smågnagare, vattensorken 



:2— " — ^| Paludicola amphibms (L) — uppträder på tvänne 

 i alldeles olikartade ståndorter. Från sin ur- 

 sprungliga uppehållsort, vattendränkta samt 

 tufviga och snårrika lokaler vid sjöar, träsk, 

 åar och smärre utfallsdiken, har arten delvis emigrerat till och 

 gjort sig hemmastadd på torrare terränger, såväl skogbevuxna 

 moar som ängar och åkrar. I anslutning härtill afvika sådana 

 individer äfven till lefnadssättet väsentligen från hvarandra och 

 hafva mångenstädes blifvit ett sannskyldigt plågoris för landt- 

 mannen, icke endast genom att afgnaga och förstöra allehanda 

 rötter på äng och i skog utan framför allt såsom varande 

 glupska potatistjufvar i stort. Af agronomie studeranden 

 Berndt Thorsten Myréen har jag erhållit så pass detaljerade, 

 upplysande och intressanta uppgifter om vattensorkens härj- 

 ningar och ökologi i vårt land, 1 att jag ansett deras offentlig- 

 görande synnerligen önskvärdt och nyttigt, icke minst i betrak- 

 tande af att fältmössens och sorkarnas skadegörelse ofta 

 underskattats och deras rastlöst verksamma fienders, såsom 

 räfvens och diverse roffåglars, utrotningskrig mot dem speciellt 

 af jägare frånkänts något nämnvärdt praktiskt värde. 



Iakttagelserna äro gjorda i Gamla Karleby socken, hvarest 

 vattensorken sommaren 1914 anställde en stor skadegörelse å 

 potatis. På grund häraf anställde bönderna bl. a. i Kvikant by 



1 Finland. 

 Fauna och Flora 1916. Haft. 3. 



