Förklaring angående min exkursionsfauna. 



Hvar och en vet, att hittills använda exkursionsfaunor icke motsvara 

 sitt namn, nämligen att vara uppslagsböcker under exkursioner ute i det fria. 

 För att om möjligt afhjälpa denna brist har min exkursionsfauna tillkommit. 



Hvad speciellt afdeln ingen »fåglarna» vidkommer, bör exkurrenten me- 

 delst faunan kunna under exkursionen examinera: 



1. Hvarje lefvande fågel, han anträffar i skog och mark; 



2. Hvarje fågelbo med ägg, som påträffas; och 



3. Hvarje död eller dödad fågel, han får i sin hand. 



1:0, 2:0 och 3:0 utgöra i faunan, hvar för sig, en skild atdelning. 



Min exkursionsfauna utgör alltså en handbok inte för kammarteoretiker 

 och inte för djurdödare, utan för praktiska djurvänner, d. v. s. för hvarje så- 

 dan person, som önskar ute i naturen lära känna de skilda fågelarterna och 

 deras bon utan att behöfva döda en enda fågel eller plundra något fågelbo. 



En på dessa principer upprättad exkursionsfauna är någonting alldeles 

 nytt. Den är därför helt olik de gamla, hittills använda faunorna. Därför 

 bör det ej väcka förvåning, ifall osäkra, mindre tydliga och oegentliga ställen 

 ej helt kunnat undvikas i ett förstlingsarbete af detta slag. Den ärade anmä- 

 laren anser emellertid sådant bero på klassificeringen i svstemer. Detta vågar 

 jag emellertid förneka. Men naturligtvis ges det vid denna klassificering, lik- 

 som vid hvarje klassificering öfverhufvud, svårbestämbara grupper och arter. 

 I regeln går det både lätt och säkert enligt faunan, blott man blir litet för- 

 trogen med densamma, att ute i naturen examinera en hel mängd fågelarter 

 och fågelbon, vilket ju är svstemens i:aoch 2:a enda ändamål. Personer (äfven 

 skolelever), som senaste sommar användt min exkursionsfauna, ha både skrift- 

 ligt och muntligt skänkt mig sitt erkännande. Och just nu har jag gått in pä 

 ett förslag att utge detta arbete också på finska språket. 



De s. k. »teckenfåglarna» utgöra en särskildt viktig grupp i mitt topo- 

 grafiskt-biologiska svstem. Teckenfåglar kallas nämligen här alla de fåglar, 

 hvilka ej äro »hvitfåglar», »svartfåglar» eller >brokfåglar» (hvad med dessa 

 benämningar afses, se faunan sid. 77 och 78, hvilka sidor böra genomläsas 

 och behållas i minnet innan svstemet användes) — men som äga ett hvitt 

 tecken på hufvud, vingar, eller öfvergump (stjärtroten häri inbegripen). En 

 stor del af dessa tecken utgör äfven igenkänningstecken för skilda fågelarter 

 under flyttfärdema. Därför äro också en fågelarts »tecken» ofta omgifna af 

 svart, band eller fläckar, för att det hvita skarpare skall framträda. För 

 iakttagaren falla de därför lätt i ögonen. 



Såsom bevis på min klassificerings svaghet anför den ärade anmälaren 

 några exempel, hvilka det härmed må tillåtas mig dels förklara, dels bemöta. 



