SMÄRRE MEDDELANDEN I 43 



och Han^hults siöar äro [de vanliga fiskslagen] mindre til antalet 

 förmedelst de här befintelige så kallade Målar (i, 2, 3 lispund) 

 hwilka äro grufwelige rotdjur i watturiket». — Dessa sjöars fattig- 

 dom på fisk visar sig i synnerhet vid jämförelse med hvad fallet är 

 i Asnen, hvarom R. säger: »Som större delen af Urshults socken 

 råkar och nyttjar den pä mångfaldig välsignelse flödande sjön Åsnen, 

 så tages derutur ärligen och mest om wintertiden — — — en 

 myckenhet fisk både till egna behof och föryttrande åt andra; — 

 — — ■ Wid utloppet af Hackeqwarns å är ett drägtigt åhlfiske, hwar- 

 uti en stor del af socknens inbyggare hafvva större eller mindre 

 lotter; hwaraf en myckenhet åhl försäljas åt flere angränsande orter 

 och jämwäl till Stockholm.» 



Sammanställas ofvannämnda viktsiffror med motsvarande maxi- 

 mital, sådana man finner dem hos våra faunister (Nilsson, Lillje- 

 borg, Stuxberg, Lönnberg), så stämma de ganska väl öfverens be- 

 träffande gädda och braxen. Men för abborre och ruda äro de 

 högst olika. Högsta vikten för abborre uppgifves nämligen numera 

 till 2,5 kg. och rudans till 3,; kg. mot ofvan angifna resp. 4,65 och 

 4,67. Under förutsättning att de sistnämnda siffrorna äro tillförlit- 

 liga — för hvilket alla sannolikhetsskäl tala — skulle man kunna 

 söka förklaringen däri, att så länge fisket i våra insjöar bedrefs 

 mest till husbehof, kunde ock de flesta fiskslagen mera ostördt och 

 länge få tillväxa och alltså nå en ansenligare storlek. Ty på någon 

 större och vidsträcktare afsättning med däraf följande roffiske kunde 

 ju handeln med en så ömtålig vara som insjöfisk icke inriktas, så 

 länge bekväma och snabba samfärdsmedel saknades i vårt land. 

 Stammarne af fisk och kräftor blefvo därför icke mera försvagade, 

 än de talte. — Att den seglifvade och lätt konserverade ålen redan 

 då kunde försändas långväga och i större mängder är ett undantag, 

 som blott bekräftar regeln. 



Målens angifna vikt 25,5 kg. synes å andra sidan anmärknings- 

 värd^ ringa eftersom i mellersta Sveriges stora insjöar målar fångats 

 om 50 — 60 kg. — att icke tala om Donaus mal, som uppgifves 

 kunna bli 300 kg. Men det anmärkningsvärdaste i afseende på 

 uppgiften om målen torde vara, att han från Helgaån och Möckelns 

 stora vattenområde kunnat söka sig in och trifvas i sådana småsjöar 

 som de nämnda, Wirestads och Hanshults. I betraktande däraf 

 kan viktsiffran 25,; kg. anses ganska hög. C. O. von Porat. 



Karl XI:s hvita ekorre ytterligare en gång. 



Om denna ekorre, som på grund af konungens intresse för 

 dess ovanliga färg fick »sitta» för Ehrenstral, har tidigare i denna 

 tidskrift ett par meddelanden lämnats. 



Därtill må nu ytterligare läggas följande: I en dissertation med 

 titeln »Illustratio animalium Svecise rariorum», ventilerad i Uppsala 

 1823 med prof. C. P. Thunberg som praeses och L. G. Tigerhjelm 

 som respondens, läses sid. 6: »Sciurus vulgaris § albus asservatur 

 in Museo academico, ad Kongsör occisus semel, admodum rarus, 

 omnino immaculatus.» — Sålunda förvarades i universitetsmuseet i 

 Uppsala år 1823 en helt och hållet hvit ekorre, som en gång dödats 



