Några förlinnéanska uppgifter angående 

 zoocecidier i svensk botanisk litteratur. 



Ett bidrag till cecidologiens historia. 



Af 



Otto Gertz. 





"| en i våra dagar mycket uppmärksammade 

 biologiska disciplin, som internationellt be- 

 >•■■; /.JjpjijgÉP; namnes cecidologi, gjorde sitt intåg såsom ve- 

 tenskap år 1679, då Marcello Malpighi utgaf 

 sin afhandling: de gallis. I detta arbete, 

 ^^^^?^^ hvilket ingick som särskildt kapitel i hans 

 stora klassiska verk: Anatome plantarum, finnas icke mindre 

 än ett 60-tal zoocecidier noggrant beskrifna och väl afbildade. 

 Redan långt tidigare träffar man dock uppgifter om gallbild- 

 ningar, såsom under antiken hos Dioskorides, Theophrastos 

 och Plinius och mot slutet af medeltiden hos Albertus Mag- 

 nus, Conrad von Megenberg och den okände författaren till 

 Hortus sanitatis. Från 1500- och 1600-talet, den botaniska 

 patristikens tid, meddela de då utgifna digra volymer, som ofta 

 nog bära den stereotypa titeln: Örteböcker (Kräuterbucher), än 

 här, än där uppgifter om och beskrifningar af cecidogena de- 

 formationer. I flera fall utgöra dessa visserligen från antikens 

 författare kompileradt lånegods, men ej sällan hafva de dock 

 framgått ur själfständiga, om noggrann observationsförmåga 

 vittnande iakttagelser. De afbildningar, som lämnats af Tra- 

 gus, Fuchsius, Mattioli, Lonicerus, Clusius, Lobelius och 

 andra forskare från denna tid, hafva merendels utförts med 



Fauna och Flora 1916. Haft. 4. 10 



