148 FAUNA OCH FLORA 



hans hand föreligger en år 1638 utgifven växtförteckning, Spe- 

 culum botanicum; en andra, med synonymer och andra tillägg 

 förökad upplaga utkom år 1659. 1 Ifrågavarande arbete, hvilket 

 ännu har stort värde, framför allt till följd af den skatt af 

 svenska växtnamn, det innehåller, meddelar i sin andra upp- 

 laga — den enda jag haft att tillgå — icke mindre än fem 

 gallbildningar, bundna vid Quercus Robur, Rosa canina, Rosa 

 rubiginosa och Betala alba. 



Quercus [Robur L.] 



1. Galla? quercince. Eekäplen, Galäplen. 



Härmed afser Franck utan tvifvel de af Dryophanta folii 

 L. förorsakade, stora och klotrunda cecidier, som utväxa från 

 undersidan af bladen hos ek [Houard: 1320]. De äro, åtmin- 

 stone vissa år, särdeles allmänna och förekomma sannolikt öfver 

 allt i vår land, där eken växer vild. 



Ifrågavarande gallbildning omnämnes redan i svenska läke- 

 och örteböcker från medeltiden (egheäble, ekeäple, galla eekäpplä) 

 [Klemming, I, 142, 171; Fries, III, 18]. Arvid Månsson omtalar 

 i sin Örtebok (p. 217) »Eekeäple som wäxa påLöfwen» och läm- 

 nar i samband därmed en redogörelse för dessas medicinska 

 verkningar och tekniska betydelse. 2 



2. Uva quercina, Hypodrys. Eek Drufwa. 



Hvad Franck härmed åsyftat, är en smula vanskligt att 



1 För undvikande af tröttande citering af de här anförda arbetenas full- 

 ständiga titlar hänvisar jag till Holmströms utkast till svenska florans litteratur- 

 historia, äfvensom till Wikströms Conspectus litteraturae botanicae in Suecia. Be- 

 träffande utlandets Kräuterbiicher och andra publikationer från patristikens tid 

 lämnar Pritzels Thesaurus literaturae botanicae motsvarande upplysningar. 



2 ARVid Månsson [Rydaholm] var en läkare eller kanske rättare kvacksalf- 

 vare på 1600-talet och bosatt å Skaftarp i Rydaholms socken. Hans arbete: 

 Een mykit nyttigt Örta Book (Kalmar 1628) är icke i egentlig mening något 

 botaniskt verk och utgör knappast annat än ett utplock ur utländska örte- eller 

 läkeböcker, bland hvilka särskildt skall nämnas Harpestrengs Örtebok från me- 

 deltiden, ur hvilken nämligen åtskilliga stycken nästan ordagrant öfvergått i 

 Arvid Månssons. Det utgafs 1628 på föranstaltande af biskop Petrus Jonas 

 i Vexiö och upplefde ytterligare 6 upplagor mellan åren 1628 — 1654. Den mig 

 föreliggande härrör från år 1642. 



