176 FAUNA OCH FLORA 



härvidlag i fråga om min klient, ekorren, en allmän åklagare 

 med grava motbevis och fällande vittnesmål, för hvilka mot- 

 parten slutligen måste böja sig, men tills dess får min försvars- 

 talan gälla hvad den kan. 



Ännu äro dock icke alla argument i försvaret framdragna, 

 utan ber jag få ytterligare påpeka en del omständigheter, som 

 möjligen kunna rehabilitera ekorren och befria honom från att 

 räknas som ett skogens skadedjur. 



Det är ett gammalt kändt faktum, att året före ett godt fröår 

 ekorrarne mer än eljest afbita en mängd småkvist å granträden. 



Tvänne fröår följa -- som man vet — aldrig omedelbart 

 på hvarandra, och de från föregående frösättning kvarsittande 

 gamla kottarne ha länge varit tomma på frö, innan en ny frukt- 

 sättning kommit till stånd. 



Det är således nöden och brist på den hufvudsakligaste 

 födan, som tvingar ekorren att tillgripa hvad som finnes att 

 taga för att uppehålla lifvet. Så länge det finns fröbärande 

 kottar kvar, ger han sig icke på granens små kvistskott. 



Emellertid har jag hört flere äldre skogskarlar och jägare 

 säga, då de sett dessa små toppkvistar af grangrenar i massa 

 ligga på marken: »Nu få vi ett godt fröår på skogen». Frågade 

 man då, hvaraf de slöto sig härtill, fick man vanligen till svar: 

 »Skogen fäller kvist och det betyder fröår». 



De ha i allmänhet olika uppfattning om på hvad sätt dessa 

 kvistskott fallit ned. En del tro det vara genom insektshärj- 

 ningar, en del att fåglar — korsnäbbar — afbitit dem (hvilket 

 senare ju stundom är fallet), andra åter ha ej närmare reflekterat 

 öfver saken, utan hålla före, att det hör till naturens ordning 

 att så sker före ett godt fröår. Då jag sagt dem, att största 

 delen af dessa småkvistar härledde från ekorrens måltidsstunder, 

 ha de rätt förvånade och tviflande mottagit ett sådant med- 

 delande. -- Hvad de dock faktiskt af egen erfarenhet kunde in- 

 tyga var, att ett godt fröår var att vänta, då granen »fällde kvist». 



Detta faktum, att ett godt fröår följer efter ekorrarnes be- 

 skäring af träden, har föranledt mig göra några reflektioner 

 öfver hithörande förhållanden, och skulle det visa sig, att sanno- 



