Längs hvilka vägar ankomma Lapplands 



vadare och simfåglar till sina häck- 



ningsorter? 



Af 

 Ludv. Munsterlijelm. 



etraktar man kartan öfver norra delen af 

 Fenno-Scandia, finner man, att ett flertal älfvar, 

 hvilka rinna söderut, västerut och norrut, 

 hafva sina respektive källor i många fall helt 

 nära hvarandra, ja, i enstaka tillfällen sam- 

 manfalla de till och med. Pasvikälfven utrinner 

 från Enare sjö, Tanaälfven, Altenälfven, Reisenälfven,Kaaälfven 

 och Lyngenälfven upprinna alla i det inre af Lappland och komma 

 med sina spetsar i mer eller mindre omedelbar närhet af en mång- 

 fald söderut rinnande älfvar, såsom t. ex.Kemiälfven, Ounasälfven, 

 Könkämä-Muonio-Torneå älfsystem o. s. v. Det är klart att 

 dessa naturliga vägar under flyttningstiderna anlitas af ett 

 stort antal fåglar under deras färder till och från sommarlo- 

 kalerna, och just på grund af ofvannämnda älfsystems större 

 eller mindre sammanhang kan man tänka sig, att fågelsträcken 

 fortsätta från det ena systemet till det andra, tills individerna 

 ändtligen uppnått sina häckningsorter och där först sprida 

 sig öfver kringliggande områden. 



Generellt har man ju antagit, att fågelarterna uppsöka 



sina resp. häckningsorter direkte från söder mot norr, utan 



några »kringgående» rörelser. Denna »allmänna åsikt» håller 



emellertid icke streck, utan förekomma en massa afvikelser, 



^ förorsakade af en mångfald omständigheter. Som regel får 



*** Fauna o. Flora 1916. Haft. 5. , 



rv 



