TILL FRÅGAN OM DUFHÖKSRASERNA 211 



tressant färgteckning. En af dem, en hona, har ganska breda, 

 ovala, delvis bakåt i ett spolstreck förlängda fläckar på ben- 

 fjädrarne. Af de båda andra, som båda äro hanar, har den 

 ena tydliga smalt lansettlika fläckar eller streck på »byxorna», 

 men den andra har dem ofläckade blott med helt fina strim- 

 mor på en del fjädrar och ej ens dylika på byxornas insida. 

 I detta afseende är sålunda denna unga dufhök från Leksand 

 helt och hållet af dansk typ. Alla tre ha ungefär i samma, men 

 ej särdeles hög grad rostgul anstrykning på undersidan; star- 

 kast är denna på de obefläckade »byxorna» hos den ena hanen. 

 Det är dock att märka, att denna rostgula ton sannolikt från 

 början varit starkare, ty i fångenskap synes den blekna ganska 

 fort. På ryggsidan ha alla tre samma allmänna grundfärg, som 

 unga svenska dufhökar i regel synas ha, d. v. s. matt svart- 

 bruna med gulbrunaktiga fjäderkanter. I nacken äro fjädrarnes 

 sidopartier starkare rostfärgade hos hanarne än hos honan, i 

 synnerhet hos exemplaret med ofläckade »byxor», där de skulle 

 kunna kallas roströda. Graden af fläckighet på benfjädrarne 

 framgår af de meddelade bilderna. Af dessa liksom af beskrif- 

 ningen finner man, att alla tre syskonen äro olika, men att 

 en hane är af den sydliga, danska typen. Detta är af ganska 

 stort intresse, då det ådagalägger, att en fågel af denna rastyp 

 kan uppträda mycket nordligare, än man med hittillsvarande 

 erfarenhet kunnat vänta. Förklaringen kan sökas på två olika 

 vägar. Den ena är, att den ifrågavarande dufhökkullen från 

 Leksand skulle vara en hybridprodukt uppkommen på sådant 

 sätt, att den ena af föräldrarne tillhört den danska rasen, men 

 under flyttningen följt med den andra längre mot norr till 

 dennas hemtrakt. I sådant fall är kullens blandade utseende 

 förklarlig enligt Mendels lag. Om denna förklaring ej är rik- 

 tig, utan båda föräldrarne varit af den nordiska rasen, skulle 

 uppträdandet af en ungfågel med ofläckade benfjädrar möjligen 

 tyda på, att dufhökarnes nutida utveckling tenderade åt det 

 hållet, ty genom analogislut kan man antaga, att det enfärgade, 

 ofläckade stadiet är sekundärt och det fläckiga det primära. 

 Lehn Schöler har äfven framhållit, att de danska duf- 



