228 FAUNA OCH FLORA 



hvarest dylika förut ej varit sedda. Då redan vid några tillfallen 

 fåglar af denna art iakttagits hos oss, är det rätt sannolikt, att den 

 inom ej allt för aflägsen tid skall kunna räknas till svenska faunans 

 regelbundna medlemmar. 



Genista anglica skyddad. 



Denna intressanta växt, som endast kvarlefver såsom ett min- 

 nesmärke från en period med blidare klimat pä ett enda ställe i 

 Sverige, nämligen vid Kullsgården i Veinge socken, Halland, har nn 

 kommit i åtnjutande af lagens skydd. Det förspordes i somras, att 

 platsens ägare hade för afsikt att plöja upp det lilla område, på 

 hvilket Genista anglica växte, och förvandla det till potatisland. 

 Då han emellertid fick sin uppmärksamhet riktad på det stora in- 

 tresse, som var förbundet med den ifrågavarande växten, lämnade 

 han beredvilligt uppskof med den redan påbörjade plöjningen. I 

 senare hälften af juli nedreste professor Lönnberg och träffade öf- 

 verenskommelse med Kullsgårdens ägare Jörgen Christensen, att han 

 mot en viss ersättning ett för allt skulle tillåta, att för all framtid 

 ett område, på hvilket Genista anglica växte tillsammans med 

 Genista pilosa och ljung, skulle få fridlysas och inhägnas. Inhäg- 

 naden har nu uppförts, och en järntafla af det vanliga slaget med 

 inskriften »Naturminnesmärke fridlyst enligt lag» uppsatts. Sålunda 

 kan man hysa godt hopp om, att denna märkliga kvarlefva af den 

 s. k. Ilexfloran skall vara definitivt räddad undan alla farligheter, 

 såväl från växtsamlares som odlares sida. Det berättas, att den 

 förra kategorien vid flera tillfällen varit farligare för artens tillvaro 

 än den senare och hänsynslöst plundrat växtplatsen för att inhösta 

 många »poäng». 



En hona af blåa kärrhöken (Circus cyaneus) 



sköts den 19 sept. vid Aske gård, Bro. Den råkade i olycka på 

 grund däraf, att den gång på gång slog efter tamhönsen vid Sig- 

 nesberg, dock utan att lyckas. Då den sedan flög bort, följde man 

 efter den och såg, att den begaf sig i väg mot Aske, där den slog 

 ned i en klöfveråker. Jägaren Högberg, som blifvit underrättad, 

 smög sig inom håll och sköt den. Man hade aktgifvit på fågelns 

 vinglande, ugglelika flykt och dess afvikande utseende. Den in- 

 sändes af grefve Gust. C:son Lewenhaupt till Riksmuseum, där den 

 uppstoppats. 



Den blå kärrhöken förekommer hos oss hufvudsakligen vid de 

 stora myrmarkerna i Norrland och lefver där af sorkar, fågelungar 

 o. s. v. Den gamla hanen af denna art är som bekant lätt igen- 

 kännlig på sin askblå dräkt. Honan och ungfåglarne skiljas också 

 redan i flykten från andra svenska roffåglar genom de hvita stjärt- 

 täckarne, som bilda ett bredt hvitt band öfver stjärtens bas. Det 

 nu skjutna exemplaret var otvifvelaktigt på flyttning söderut. Det 

 var delvis under ruggning. På ryggen funnos både gamla och nya 

 fjädrar, och en ny andra handpenna på båda vingarne var ännu ej 

 utvuxen. 



