248 FAUNA OCH FLORA 



genom förut alldeles obefarna trakter var ställd, upptäcktes 

 der dock intet nytt land». Man var nu bortskämd vid de ny- 

 zeeländska köttgrytorna, och redan andra dagen började offi- 

 cerarna längta efter färskt. Åtrån blef så stark, att »de slak- 

 tade en ful svartlurfvig men annars fet hund, som för 14 dagar 

 ifrån oss varit deserterad i Dusky Bay, men fetmad återkom- 

 mit. Af denna hund skickade de oss hälften för vårt bord 

 (Herrar Forster hushållade för sig och mig nu ihop med kap- 

 tenen)». Den befanns utmärkt. »Ingenting kunde smaka likare 

 fårstek», men det var också allt färskt man fick under den mer 

 än två månader långa kryssningen i Söderhafvet. Skörbjuggen 

 härjade svårt bland besättningen. De enda djur, som sågos, 

 voro albatrosser och procellarier samt en »ny art hvalfisk med 

 trubbigt hufvud, men man ville ej uppehålla skeppet i dess 

 snälla lopp, oaktadt detta skolat med en betydande länk full- 

 komnat den kedjan, som leder till naturens kännedom». Kapten 

 Cook var geograf, ej zoolog. 



Ändtligen kom man den 11 augusti åter under land. Det 

 var en stor korallö med härlig vegetation af kokospalmer; den 

 döptes till Resolutionen. Man var nu inne i den malajiska 

 arkipelagen af låga öar och farliga korallrev; öarne namn- 

 gåfvos: Doiibtfull — Fourneaiix — Adventure och Kedjeöarne, 

 men ingenstädes gick man i land. Man ville spara härmed; 

 Otaheiti, Söderhafvets pärla, var ej långt borta. Den 15 dök den 

 beryktade Kärleksön upp vid horsonten, då »alla om bord (2:ne 

 dertill oförmögna sjuka undantagne) skyndade sig på däck 

 att helsa den efterlängtade förfriskningsön». Följande morgon 

 var man så nära, att man kunde urskilja stränderna och den 

 yppiga vegetationen af brödfruktträd och palmer. Infödingarna 

 vaknade, och snart voro skeppen omgifna af hundratals kano- 

 ter med glada, vänliga människor, som klättrade upp på far- 

 tygen, där byteshandeln snart var i full gång. Ett första för- 

 sök att landa misslyckades; fartyget stötte på och var nära 

 att kantra. Allt gick dock bra, men af den förskräckliga viller- 

 vallan och sinnesrörelsen blef Cook så dålig, att han knappt 

 kunde hålla sig på benen. Sparrman öfvertalade honom då 



