252 FAUNA OCH FLORA 



från alla springor, att odjuren ej der kunna intränga». Råttorna, 

 som det är så godt om på andra håll, voro här sällsynta, 

 antagligen emedan de voro mycket eftersökta som goda stekar. 



Sommaren var nu inne, och Cook ville ännu en gång för- 

 söka en »iscampagne», hvarför han den 7 okt. lämnade Nya 

 Amsterdam för att på Nya Zeeland hämta ved och vatten. 

 Svåra stormar skilde fartygen åt, nu för hela resan, och gjorde 

 att man ej kunde löpa in i Charlottesundet förrän i början af 

 november. Här skördades i de små trädgårdar man där an- 

 lagt: »rofvor och rädisor hade gått i frö, kål och morötter 

 voro förträffliga, lök och persilja i ymnighet; ärter och bönor 

 voro till större delen förstörda, och såsom det tycktes af råttor, 

 men poteterna af vildarna». Det ny-zeeländska linet »hade 

 nu kommit i blomma att af oss kunna bestämmas och få namn». 

 Phormium tenax har Forster till auktor. Utom detta om- 

 talas en ormbunke, Acrosticum bifurcatum, som användes till 

 bröd. De vanliga stärkelsehaltiga växterna från de öfriga 

 öarne trifvas ej i Nya Zeelands hårda klimat. Under vistelsen 

 här får man tydliga bevis på invånarnas kannibalism. Man 

 öfverraskar en flock vildar, som delvis förtärt en dödad fiende. 

 För Londonmuseets räkning köpes hufvudet för en spik, och 

 då man visar det på skeppet, »betygade 2:ne dervarande unge 

 af landets vildar sin stora önskan, att äta upp det, men ägaren 

 beviljade blott ett litet stycke, som han afskar med sin penn- 

 knif». Sedan vilden trots kockens protester fått det stekt på 

 glöden, »förtärdes det genast med en synbar stor appetit, men 

 med åskådarnes nog allmänna vämjelse». 



Den 25 november seglades söderut mot Ishafvet, och en 

 för botanister och zoologer ny overksamhetsperiod började. 

 »Det blefve för tröttsamt för mig och läsaren att nogare ut- 

 föra och repetera händelserna af vår kulna, obehagliga, farliga 

 och långvariga kryssning i den Is beströdda oceanen och de 

 åtföljande olägenheter af dålig provision, flusser, skörbjugg och 

 nästan daglig ledsnad, faror och köld bland Isen». Mellan 13 

 och 21 december voro de antipoder till landsmännen i Sverige, 

 och julafton »tillbragtes inom antarctiska cirkeln nästan på 



