SVENSKA FORSKNINGSRESANDE FRÄN ÄLDRE TIDER 257 



Med riklig proviant lämnade Resolution för tredje och sista 

 gången Nya Zeeland den 10 nov. 1774. Det var nu helt andra 

 områden, som skulle utforskas, i det kosan ställdes rakt österut 

 öfver Stilla hafvet mot Amerikas sydspets, som började skön- 

 jas redan den 18 i samma månad. Man träffar på »ett nytt 

 slag af hafvets jättar, Hvalfiskarne. Denne hade ett aflångt 

 trubbigt hufvud, hvarpå befunnos 2:ne longitudinela canaler 

 eller fåror och 2:ne upphöjningar som skiljde dessa fåror åt». 

 Han var vid pass 6 famnar lång, hvitfläckig och utan ryggfena 

 möjligen en kaskelot. »Eldslandets nästan från topp till strand 

 snöbetäckta berg» blefvo allt tydligare, och snart »upplifvades 

 skådeplatsen af en mängd Skalar hvilka på vanligt vis på sätt 

 som Pingviner och Delphiner hoppade öfver och åter stupade 

 ned i vattnet; äfven lifvades samma teater af åtskilliga sjö- 

 fåglar, som mellan haf och strand fram och åter svärmade, 

 samt af cirka 3 dussin Grampus-hvalar, hvilka nu höllopåatt 

 vid 48° gr. vårvärme (Fahrenh. Th.) fira sina bröllop». »På 

 42 dagen efter det att ankaret i Nya Zealand sist lyftades, 

 kunde det här i en annan verldsdel fällas». Här tillbragtes nu 

 julen, hvarför »vår hamn och hela trakten blef kallad Christmas- 

 Sund». Det var där godt om sjöfågel; på en enda holme togos 

 »300 små nyvärpta Tärne-egg», massor af »pelikaner (ett slag 

 Sjö-orrar)» hade bo högt uppe bland klipporna, och »ibland en 

 art Vildgäss (Anas magellanica), som jag gifvit till K. Vet. Akad. 

 och tecknat samt beskrifvit i Mus. Carlson., gjorde vi sjelfva 

 Julafton ett så ansenligt nederlag, att Capiten jemte oss 3:ne 

 Botanister, hembragte 62, Lieutenanterna 14, hvarigenom hela 

 Besättningen kunde undfägnas med gåsstek, utom hvilken väl- 

 signelse hvar och en annars nödgats att under julhögtiden, 

 åtnöjas med det alldagliga salta.» »Infödingarna äro de oren- 

 ligaste, usligaste och ömkligaste af alla menniskobarn». 



Den 28 dec. lämnades julkvarteret, och den 30 passerades 

 Kap Horn, som härvid ej gjorde skäl för sitt dåliga rykte. En 

 hop hvalar antagligen »Linnés Balaena Boops piskade vattnet 

 med sina långa fenor», och då man kom i närheten af en ö, 

 som sedermera kallades Nydrs-ön, hördes »ett ramande såsom 



Fauna o. Flora 1916. Haft. 6. 17 



