258 FAUNA OCH FLORA 



af tusentals boskap», och man tyckte sig se mycken rörelse 

 af varelser liknande krigsfolk. Allt detta ljud kom ifrån Sjö- 

 lejon och Skalar», och »de i skymningen apparente Linie- 

 Troppar med blå uniform och hvita underkläder, som vi tyckte 

 oss hafva sett, voro icke annat än otaliga rakt stående och 

 marcherande Pingviner». På nyårsaftonen gjordes en land- 

 stigning, och ett väldigt blodbad anställdes bland de »Sjölejon 

 och större Sjöbjörnar som från flera deras tillhåll mellan klip- 

 por och smala vägar rusade fram mot oss». Sedan man äfven 

 nyårsdagen fortsatt med »jakten», och då »vi dödat långt flera 

 än som behöfdes, dels till att med späcket besmörja tågverk 

 m. m., dels till stekar åt Besättningen, kunde vi på andra delar 

 af öns stränder kallt åskåda dessa djurs hushållning och sam- 

 manlefnad, utan att behöfva ofreda dem. De största och 

 åldrigaste hanarna höllo sig hvar för sig. Honorna ibland till 

 hela tjoget höllo sig omkring någon medelålders kämpe, hvil- 

 ken lik en segrande tupp drifvit de andra på flykten». Det är 

 en läsvärd skildring af dessa nu till största delen utrotade djur. 

 Utom dessa och pingvinerna omtalas »ett nytt fågelslägte af 

 Grallce», en »duflikt hvit fogel, hvars näbb vid roten hade en 

 skidlik öfverdragning och befanns värre stinkande än någon 

 roffågel» 1 , »tusentals Sjöorrar, som byggt sina nästen på upp- 

 höjda tufvor», en mängd gamar (»Vultur aura»), som sjöfolket 

 i början höllo för kalkoner, fröjdande sig åt läckra stekar ; 

 »men läto sig af deras as stank snart afstå från sitt hopp och 

 sin irring». 



Den 3 januari lämnade Resolution Amerika för att nu 

 öfver Atlanten styra hem mot Kap. Den 17 kom man i land 

 på en okänd ö, som »med en muskötsalfva och hissande af 

 Engelska Flaggan togs i besittning för Hans Brittiska Majestät, 

 till hvars ära denna ön kallades Georgia». Väldiga isberg be- 

 täckte stranden, men i landstigningsviken »fanns ett stycke 



1 Det är den egendomliga Chionis (slidnäbben), som afses, nu för första 

 gången känd och beskrifven och sedan så mycket behandlad i den ornitologiska 

 litteraturen. Man har fört honom till dufvorna, till hönsfåglarna, till vadarna 

 och simfåglarna, och man anser nu, att han bildar en intressant mellanform mel- 

 lan måsar och strandskator. 



