DEN HACKANDE HUSSVALAN 



!7I 



Beräknar man emellertid afståndet från fjäderkanten vid näbbens 

 bas till näbbspetsen — såsom det riktiga förfaringssättet ju 

 torde vara — och visa näbbarne det oaktadt en så stor skill- 

 nad, måste de svenska exemplaren kunna separeras från de 

 mellaneuropeiska, eller rättare tvärtom, ty de svenska böra 

 väl anses utgöra formce typlccc, då de tidigast blifvit beskrifna. 



Äfven beträffande tarsmåtten visa exemplaren olikheter. 

 Sålunda sammanfalla — såsom af tabellen framgår — Hartert's 

 maximalmått med de svenska exemplarens minimimått, förutom 

 att de sistnämndas vingmått också i allmänhet äro större. 

 Anmärkningsvärdt långa vingar har exemplaret från »Lule 

 Lappmark». 



Men frånsedt också måttdifferenserna, äro de svenska 

 (i synnerhet de nordsvenska) och de mellaneuropeiska beträf- 

 fande fjäderskruden icke konstant öfverensstämmande, och med 

 tillgång på rikligt jämförelsematerial af exemplar från de 

 särskilda trakterna skall det kanske visa sig, att de kunna 

 separeras. 



Af Daniel Naimakka, som under ett 30-tal år fört noggranna 

 anteckningar öfver diverse naturföreteelser vid Könkämädalen, 

 bl. a. också öfver fågelförhållandena, har jag erhållit uppgifter 

 om hussvalans ankomsttider till orten. Då de vid jämföring 

 med andra orter i Sverige kunna ha sitt stora intreese, publi- 

 cerar jag dem här. 



Rössö pr Öfverby 28. 9. 16. 



