NÅGRA ORD OM SÄDGASENS DRÄKT 273 



så har jag ej någonstans sett uppgifvet det mest karakteristi- 

 ska, vid första ytliga påseendet genast i ögonen fallande, sär- 

 tecknet, som skiljer deras dräkt från de gamlas. Detta är 

 fjädrarnas form på rygg och skuldror. Hos de gamla fåglarne 

 äro dessa fjädrar mycket breda och nästan tvärskurna, så att 

 deras hvita täml. breda kanter bilda, då fjädrarna äro rätt 

 lagda, skarpt markerade tvärband öfver nämnda partier, bre- 

 dare, fåtaligare och mera markerade med tilltagande ålder. 

 Hos årsungarne äro dessa fjädrar däremot jämförelsevis smala 

 och afrundade med smala gråbruna kanter, som ge ryggpartiet 

 intryck af fjällighet. Äfven de inre armpennornas kanter äro 

 hos de gamla breda och hvita, som skarpt afbryta mot det 

 öfriga grå; hos ungarne äro äfven dessa mera gråaktiga och 

 göra intet distinktare afbrott. På undersidan finns hos ungarne 

 å bröst buk och undergump glest spridda, fåtaliga, hampfrö- 

 stora och något större, aflångt rundade svartgrå fläckar, upp- 

 komna därigenom att några fjädrar hafva vid fjäderskaftets 

 spets denna fläck. 



Utbredningen af det hvita vid näbbroten, hvilket hos 

 ungarne helt saknas, tycks hos de gamla vara helt individuell 

 och oberoende af åldern; har hos dessa af mig undersökta 

 gäss varit mycket obetydlig. Hvad öfriga biologiska förhållan- 

 den angår så är ungarnes läte mycket spädare och hesare än 

 de damles kraftiga kacklande, hvilket jag i synnerhet en dag 

 denna höst, då jag gömd invid deras betesplats hade gås- 

 flockar hela dagen omkring mig, var i tillfälle att iakttaga. 

 Äro nu dessa gäss med de klargula fötterna, som hålla till 

 vid Hornborgasjön, någon kretsform, eller har jag endast lyckats 

 få se gulfotade bland den till några hundratal uppgående 

 mängden? 



Jönköping d. 22 nov. 1916. 



Fauna o. Flora 1916. Haft 6. 



