Smärre meddelanden. 



Vadare som husdjur. 



Inspektören O. Stenborg Iran Pajala, intress! rad i .. 

 iakttagare af fågellifvet i öfre Tornedalen 01 h sedan början 

 1906 bosatt i Rovaniemi i Finland, har meddelat mig följ and» 

 befolkningens i en del af nordöstra Finland satt att draga nytl 

 åtskilliga vadarearter. 



Då S. 1906 på sommaren besökte byn Lampela i Kolajärvi 

 socken, cirka 18 mil N. O. om Rovaniemi och ungefär 5 mil frän 

 finsk-ryska gränsen, anträffade han i ett af gardarnes porten en 

 gluttsnäppa, som, enligt hvad S. ville minna-, ett par ar hållits tam 

 därstädes. Han fick då höra, att det var vanligt i trakten att in- 

 fånga vadare, såväl unga som gamla fåglar, för att dessa genom en 

 ständig jakt å de i boningshusen rikligt förekommande kakerlackorna 

 skulle hålla de så besvärliga snyltgästerna i schack. Med stort nöje 

 var S. äfven åskådare till huru gluttsnäppan gång på gång. snabb 

 som en råtta, kilade öfver golfvet för att nappa at sig kakerlackorna, 

 sa snart de visade sig. Äfven brushanar användes där för samma 

 ändamål, och då sådana vårtiden infångades i utsatta tagelsnaror, 

 mötte det ej någon svårighet att med kakerlackor föda upp fåglarne 

 fastän de voro gamla. De blefvo inom kort tama och hemmastadda 

 i den nya omgifningen. Ägaren af gluttsnäppan i fråga bruka' le 

 låna ut henne till andra gårdsägare, som hade öfverflöd å kaker- 

 lackor. 



1907 på sommaren besökte S. en skogvaktare i Aatsinki i samma 

 socken, hvilken i sitt pörte hade en svartsnäppa, en brushane 1 

 grönbena. En af dessa hade funnits där i flere år, de bägge andra 

 voro fångade vid ankomsten på våren 1907. Förutom at kaker 

 läckor, som utgjorde deras hufvudsakliga föda, bestod denna at 

 andra insekter och af bröd. Piimä föraktade fåglarne ej heller. 

 Då S. kastade en brödkula efter golfvet, kommo fåglarne pilsnabbt 

 skuttande och höggo födan. Ur handen åto de ej. Man kunde 

 iakttaga, att de väl förstodo sig på att skilja mellan husfolket och 

 främlingar. I en på golfvet stående blecklåda med sand på botten 

 fanns vatten ständigt till hands åt fåglarne, som alltid syntes vilja 

 skölja ned brödkulorna med en klunk. Då de sofvo, lågo de på 

 golfvet med benen hopdragna under sig. Fåglarne lämnade aldrig 

 pörtet äfven fastän dörren under S:s besök ofta stod öppen. De 

 tillbringade så väl sommar som vinter lösa i rummet och syntes 

 trifvas godt. 



