58 FAUNA OCH FLORA 



en bild af lifvet och naturen däruppe, spelade minnena från 

 gångna polarfärder, från våra kusters kala klipphällar hufvud- 

 rollen. Epiteten »öde», »ödslig», som så ofta tilläggas våra 

 fjällvidder spelade äfven in och bidrogo att fördystra taflan; 

 jag väntade mig, kort sagt, en karg, obetydlig flora med ut- 

 präglad arktisk karaktär och minst af allt de leende dalar och 

 yppiga bestånd af rikt blommande manshöga örter, som i verk- 

 ligheten mötte mig däruppe. Så mycket större blef emellertid 

 min förvåning, då jag blott allt för snart upptäckte, att, om jag 

 å ena sidan underskattat floran och den däraf betingade in- 

 sektvärldens utveckling, jag å den andra högst betydligt öfver- 

 skattat fjällets högre djurlif. Ej som om jag skulle väntat mig 

 några myllrande fågelberg eller träskmarker vimlande af vadare 

 och simfåglar, men en ursprunglig individrik fauna, fyllande 

 h varje lämplig plats med för lokalen afpassade former, sådan 

 var, det kan ej nekas, den något sangviniska bild jag i inbill- 

 ningen uppgjordt af djurvärlden i mitt blifvande verksamhets- 

 fält. Verkligheten åtog sig snart att skingra mina drömmar 

 och sedan jag under några veckor genomströfvat mitt under- 

 sökningsområde i alla riktningar, nödgades jag erkänna den 

 enkla sanningen, att jag grundligt misstagit mig. En tröst- 

 lösare bild än den, dessa fjäll erbjödo från djurvännens eller 

 jägarens synpunkt sedt, kan ej gärna tänkas. Om man undan- 

 tager de allestädes närvarande ängspiplärkorna, snöskatan, 

 rödvingetrasten, löfsångaren samt på barrgränsen bergfinken, 

 fanns det egentligen endast en vertebratform, nämligen vår 

 vanliga groda, som med någorlunda fog kunde erhålla beteck- 

 ningen »allmän». Till och med den i hvarje tjärn och bäck 

 förekommande öringen kunde knappast pretendera på högre 

 betyg än beteckningen »tämligen allmän», hvilket bäst framgår 

 af det förhållande, att utbytet efter en aftons mete endast 

 ytterst sällan öfversteg 4 — 5 fiskar per spö. Emellertid funnos 

 tecken nog tydande på, att fjället ej alltid företett samma tröst- 

 lösa bild af liflös ödslighet. Öfverallt under mina ströftåg 

 påträffade jag lösning af fjällräf, fjäderbollar af fjällvråk, och 

 uggla, samt först och sist lämningar efter fjällemmeln; gångar 



