KLINCKOWSTRÖM : i N SOMM il . ,, , 



livad man denna lemmelns periodiska tillväxl måste in- 

 på fjällets öfriga djurvärld. Först och din tta natur- 

 ligtvis förhållandet då del gäller de al lemmeln lefvandi 

 djuren och roffåglarne. Fjällräf, fjällvråk och fjälluggla 

 alla till denna kategori och i den mån lemmelmassorna 

 periodens sista del (lemmelåren) tränga ned i 

 kommer sak samma att gälla skogsräf, sparfhök, pärl 

 hökuggla, m. fl., under det såväl de större rofdjuren, 

 mården, uttern, ädelfalkarne, kungsörnen samt väl i stort 

 äfven bergufven förbli relativt oberörda. 1 Hos alla de upp- 

 räknade, af lemmeln lefvande, formerna måste den allt rikligare 

 tillgången på föda genom växande fortplantning och invandring 

 utifrån framkalla ett ökadt individantal, men äfven, alldenstund 

 lemmelns alltjämt växande antal mer än utjämnar den med 

 rofdjurens tillväxt' stigande beskattningen af stammen, en öfver- 

 gång till allt mer ensidig lemmeldiet hos rofdjuren i fråga b Ii f va 

 följden. Häraf påverkas å andra sidan ännu en grupp af 

 fjällets och skogens innevånare, och till den af lemmelns allt- 

 jämt stigande förökning framkallade orsakskedjan fogas en ny 

 länk. Sorkar, hare, skogsfågel och framför allt riporna erhålla 

 genom det rika, till rofdjurens förfogande stående, ständigt 

 med lemlar dukade bordet ett effektivt skydd, som snar; 

 måste visa sina följder i ökadt individantal, under förutsättning, 

 att ej verklig täflan om födan med den alltjämt tillväxande 

 lemmelmassan inträder. Sammanfatta vi alltså förhållanden 

 sådana de gestaltat sig vid slutet af lemmelperioden, erhålla 

 vi följande bild. Björk- och videregionerna myllra af lemlar, 

 som därifrån låtit stammens öfverskott flöda ned i granregio- 

 nens öfre delar. Rofdjuren hafva tack vare den lätt åtkom- 

 liga och rika tillgången på sin favoritföda mångdubblats till 

 individantal och lefva nu uteslutande på lemlar, hvilket a sin 

 sida haft till följd en stark förökning af de djurformer — Främst 

 riporna, som vid periodens början till ej ringa del utgjorde 

 rofdjurens naturliga näring. Kommer så »lemmelpesten». Bäc- 



1 Enligt Ekman (o. c. sid. 118 skulle, märkligt nog detta äfven vara hållet 

 med hermelinen. 



