6 2 FAUNA OCH FLORA 



karnes vatten, vinden sprider med den öfverallt liggande lös- 

 ningen giftet. Gripna af rastlös oro vandra de af sjukdomen 

 angripna djuren hit och dit, spridande smittan från fjäll till 

 fjäll. Inom några få månader äro de väldiga lemmelmassorna 

 bortsopade och där nyss öfverflöd rådde, grinar nu bister nöd 

 emot rofdjuren. Dessa, drifna af hungern, kasta sig öfver det 

 i riklig mängd förhanden varande villebrådet (skogsfågel, hare, 

 ripor), hvilka, trots sitt antal, ur stånd att tillfredsställa de 

 kraf, som ställas på detsamma af den onaturligt ökade rofdjurs- 

 stammen, nu skonlöst förödas, hvarpå rofdjuren, sedan alla 

 förvärfskällor sinat ut, antingen draga bort, för att vid hafs- 

 kusten eller i sydligare trakter uppsöka nytt byte, eller ock 

 genom hungerdöden nedbringas till ett efter de ändrade för- 

 hållandena lämpadt antal. Och härmed är utvecklingscykeln 

 afslutad och fjället ligger, för att begagna den gamle lapp- 

 mannens ord, »som om det vore dödt». Att det, under dessa 

 för mina arbeten allt utom gynnsamma förhållanden, skulle 

 stött på oöfvervinneliga svårigheter, att uteslutande på grund 

 af egna iakttagelser lämna en ens någorlunda exakt bild af 

 det högre djurlifvet inom området faller af sig själf. Lyckligt- 

 vis kunde jag genom samtal med befolkningen, såväl de i 

 grannfjällen för sommaren bosatta lapparne som de i Säterns 

 närhet varande bönderna, skaffa mig tillförlitlig kännedom rö- 

 rande åtminstone de större jaktbara djurarternas förekomst, 

 hvartill kom, att jag i Gäddede erhöll en lika oväntad som väl- 

 kommen hjälp af läkaren på platsen, D:r A. Hassler, hvilken, 

 själf ifrig och väl förfaren ornitolog, utan vidare ställde till 

 mitt förfogande sina under en period af flera år hopbragta 

 anteckningar rörande fågellifvet inom Frostvikens socken. Det 

 är mig därför en kär plikt att, innan jag öfvergår till redogö- 

 relsen för de olika inom området förekommande högre djur- 

 arterna, få härmed uttala min tacksamhet till samtliga dessa 

 personer, hvarvid jag utom D:r A. Hassler, närmast vänder 

 mig till Forstmästar S. Arbman samt hemmansägare Mika Jo- 

 hansson i Gussvattnet. 



