ÖSTERGR] \ : ill OCH ANN \ i OM M.Wl.l i | 



dande hornlager, visa sig myckel känsliga för dessa vapen. 

 Trots talrika växlingar i detaljer, äro brännorganen hos olika 

 nässeldjur så pass ensartade, att de i hufvudsak torde få anses 

 verka på samma satt. Då deras verkningssätt är bäst under- 

 sökt hos den i dammar på andmat och andra vattern 

 förekommande sötvattenspolypen Hydra), så lämnar jag 

 skilda källor några uppgifter, som närmast gälla Föl denna 

 polyp. 



I nässeldjurens hud finnes bland de öfriga cellerna, i syn- 

 nerhet på tentakler eller fångsttrådar, en stor mängd s. k. näs- 



st. w. 



Fig. 4. Nässelkapslar af sötvattenspolyp, starkt förstorade, a och b med till- 

 hörande nässelcell, a före, b efter trådens utslungande efter F. E. Schul/ei: 

 c det taggbärande partiets utvrängning, skematiskt framställd original); d snitt 

 genom kitinpansaret af en mygglarv med vidhängande nässelkapsel, hvars taggar 

 borrat gropen St. IV. (efter O. Toppe . 



selceller. Hvarje sådan bär på sin fria ände ett öfver hud- 

 ytan utskjutande borst och innesluter en nässelkapsel, som 

 är fylld med en giftig, frätande vätska och inom cellen är ut- 

 satt för ett betydligt tryck. När cellen vid ett främmande 

 djurs beröring af borstet bringas att öppna sig, kommer därför 

 nässelkapseln att företaga en häftig eruption. Som man 

 ser af fig. 4 b, visar den sig därvid bestå af en blåsa, som 

 mot ena änden afsmalnar och där öfvergar i en läng, ihålig 

 tråd eller slang. Vid öfvergångsstället sitter ett antal taggar, 

 ordnade 3 och 3 i kransar och efter eruptionen riktade bakat 

 mot bläsan. I den oöppnade cellen (fig. 4 a) äro emellertid 

 både tråden och det taggbärande öfvergångsstycket stjälpta in 



