Y. SJÖS! EDT: GRANTGAZEL) g] 



borttagande blifvit betydligt lättad, kastas sedan al ett par bärare 

 på axlarna, hvarpå vi fortsätta vandringen öfver stäppen. 



Men redan på ett par tusen Fots afstånd har den bort- 

 sprängande hjorden stannat och betraktar oss med spänd upp- 

 märksamhet, där vi utan det minsta skydd närma oss, tränga sig 

 tillsammans och sprida sig åter för att snart i språng skynda 

 bort öfver stäppen. Några lifliga kid äro de föl sta som skrämda 

 dansa bort, då och då vändande sig om för att söka sina 

 mödrar och liksom förvirrade öfver, att dessa ej äro i deras 

 närhet. 



Grantgazellen är ej blott stäppens vackraste prydnad, han 

 är äfven i dessa trakter den allmännaste af alla antiloper. 

 Den lefver alltid i mindre eller större hjordar, stundom upp- 

 gående till hundratals djur, gärna i sällskap med thomson- 

 gazeller, koantiloper, gnu och zebror och hade särskildt sin 

 ständiga hemvist på stäpperna mellan Kilimandjaro och Meru 

 i närheten af floderna Kirarågua och Ngare nairobi samt vid 

 Merus nordöstra sida kring floden Ngare na nyuki, men var 

 äfven på många andra håll, särskildt i landskapet Leitokitok, 

 norr om Kilimandjaro talrik och sågs dagligen ofta i mängd 

 under marscherna i dessa trakter. 



Egendomligt var, att inga eller få antiloper syntes uppe- 

 hålla sig på de utmärkta betesmarkerna nedanför Merus västra 

 och nordvästra sidor, ett förhållande hvarpå de där boende 

 boerjägarne möjligen kunde gifva en förklaring. 



Genom sin sandgula färg hafva grantgazellerna ofta en stor 

 likhet med omgifvande gulnade stäpper och försvinna lätt för 

 ögat, särskildt i viss belysning, mot denna bakgrund, om deras pro- 

 fil ej aftecknar sig mot den ljusa himlen. I senare fall kunna 

 hjordarne upptäckas äfven på långt afstånd. Belysta af den 

 nedgående solens påfallande ljus urskiljas de äfven lätt isyn- 

 nerhet af det öfvade ögat, då de vandra ganska långt borta 

 på stäppen. 



De gamla bockarne äro hjordarnes väktare och såsom 

 sådana minst skygga och de sista att vid fara taga till flykten. 

 Ofta ser man dem vandra för sig själfva något skilda från den 



