9 2 



FAUNA OCH FLORA 



öfriga hjorden, och vid vissa tillfällen kunna de sluta sig till- 

 hopa för sig själfva, så att hela flocken endast utgöres af 

 gamla ståtliga bockar, såsom jag hade tillfälle att iakttaga på 

 de med högt gräs beväxta stäpperna sydost om Meru. 



Vid annalkande fara börja djuren oroligt svänga svansarne 

 hit och dit för att plötsligt kasta om och gifva sig på flykten, 

 hvarvid de gamla bockarna modigt bevara eftertåget och ofta 

 stå kvar, tills de öfriga hunnit ett stycke bort. Liksom trot- 

 sigt vandra de därvid först långsamt bort för att sedan på en 

 gång rusa i väg med stor snabbhet. Såras ledaren, öfvergifves 

 han i regel ej af hjorden, som så snart den märker, att han ej 

 kan följa de öfriga, saktar af i sitt lopp, det är som en viss 

 förlamning utbredt sig öfver dem alla, och gång efter annan 

 vända sig djuren om för att se om ledaren är med, liksom 

 uppmuntrande honom att skynda efter. 



Utom stäppens torftiga gräs förtära grantgazellerna gärna 

 blad och fruktskidor af akasior, hvaraf magen på fällda exemplar 

 stundom var fylld. 



