Smärre meddelanden. 



Bidrag till kännedomen om ekorren. 



Samtidigt med insändandet till Riksmuseum af några ekorrar 

 jämte ett typiskt bo, tar jag mig friheten meddela några iakttag 

 rörande denna lilla gnagare, af hvilka några kanske kunna vara al 

 intresse. 



Allmogejägaren häruppe skiljer mellan tre slags ekorrar: Gran- 

 ekorre, som i vinterdräkt har svartbrun svans, mera enfärgadt grå 

 rygg samt mörkare teckningar å benen, tallekorre, som har röd- 

 brun svans, svagt rödbrun rygg samt i allmänhet ljusare teckning 

 än föregående och slutligen »espingen», som är lik tallekorren, men 

 ännu mycket mera ljus. Dessa färgvariationer torde väl vara beroende 

 på djurens olika ålder. Bland de exemplar jag skickat finnas båda 

 de förstnämnda varieteterna, men anträffas espingen mera sällan. 



Ekorren är »gill» d. v. s. gråverket är fullharigt frän slutet af 

 oktober till början af maj och skjutes han för skällande hund, så 

 länge snön ej är alltför djup, och då detta jaktsätt ej kan använ- 

 das, spårar man upp honom och skjuter honom vid boet, och är 

 denna senare jakt, i brist på annan, mycket roande, och är det 

 ofta förenadt med stor svårighet att kunna utreda spåret och i den 

 täta, snöhöljda granskogen finna boet, då ekorren alltid begifver 

 sig till detta genom att längre eller kortare sträcka »vada» uppe i 

 träden. Boet är oftast byggdt på grenarnarna af mindre granar, 

 omkr. 4 — 10 tum i brösthöjd samt omkr. 20 fot från marken och 

 är alltid beläget på södra sidan om stammen och med två ingångs- 

 hål, ett på hvardera sidan. Det består ytterst af torra barrträds- 

 kvistar, därefter af laf af Usnea barbata eller någon gång af mossa 

 samt innerst är det alltid hopfogadt af mjuk Alutoria jubata-\di. 

 Materiel för att vid behof kunna igentäppa ingångarne finnes alltid 

 i boet. Någon gång har jag anträffat boet i ihåliga träd eller på 

 grenarna af tall, men är detta undantag från regeln. 



Under den mörka och kalla årstiden för ekorren en 

 mycket maklig tillvaro. I dagningen lämnar han boet för att 

 proviantera, och så snart han är mätt, går han in och lägger sig 

 igen och stannar i boet till nästa morgon. Kring jultiden är han 

 sålunda i rörelse till kl. 12 — 1 på dagen, men nu i början af mars 

 går han i boet redan kl. 9 — 10 f. m. Råder mycket dåligt väder, 

 brukar han liksom haren ett eller annat dygn förbli fva i stillhet. 

 Då blidare väderlek inträdt samt under parningstiden är han mera 

 i rörelse. 



