I2 6 FAUNA OCH FLORA 



i Sverige. Den är allmän i Alperna, förekommer pa Karpa- 

 terna och Pyrenéerna och på de sydtyska bergen från Sude- 

 terna i öster till Vogeserna i väster samt finnas såsom säll- 

 synt relikt på de stora myrarna i laglandet. 



En fjäril af alldeles samma geografiska och invandrings- 

 historiska typ som föregående är den gul fläckiga pärle- 

 morfjärilen, Argynnis påles. Äfven denna arts hufvudsak- 

 liga tillhall är fjällens värld, där den förekommer såväl på 

 myrar som på torrare marker, medan den i södra delarna af 

 landet i formen arsilache sällsynt uppträder som relikt på 

 myrar, ofta på samma platser som den föregående, t. ex. Ingar- 

 ön, Anneberg och Rönnemölla. Äfven dess mellaneuropeiska 

 utbredning öfverensstämmer nära med föregående. 



Till samma utbredningshistoriska grupp som dessa båda 

 höra måhända ännu ett par af våra dagfjärilar, t. ex. Melitcea 

 aurelia, hvars förekomst i Östergötland synes vara af relikt 

 natur. Vi ha emellertid ett annat slags relikter bland våra 

 svenska dagfjärilar, som äro af ännu större intresse, därför att 

 deras förekomster synas svårförklarligare. 



Ar 1886 offentliggjorde E. Holmgren i Entomologisk tid- 

 skrift en uppsats, hvari bl. a. omnämndes fynd af Oeneis norna 

 och jntta på en myr å Ingarön i Stockholms skärgård, hvarest 

 dessa arter förekomma tillsammans med sådana reliktformer 

 af nyss skildrad typ som Colias palceno, Argynnis påles, 

 Anarta cordigera, till hvilka måhända äfven Lyccena optilete 

 kan räknas. 



Gulbruna gräsfjärilen, Oeneis norna, förekommer i 

 Skandinaviens fjälltrakter från Jämtland till Lappland, på Dovre, 

 i Nordlands, Tromsö, och Finmarkens amt samt i Finska lapp- 

 markerna. Man skulle af denna utbredning kunna förmoda, 

 att fjärilen på Ingarömyren vore en glacial relikt från invand- 

 ringstiden, såsom man äfven sagt, men så enkelt är fallet dock 

 icke. Först och främst låg Ingarölandet under det senglaciala 

 hafvets tid under hafsytan och långt från närmaste kust, och 

 icke ens under den baltiska insjötiden hade det höjt sig öfver 

 hafsytan. Man skulle då kunna tänka sig, att lokalen visser- 



