SMÄRR] MEDDELANDEN [49 



gulaktiga blommor, men fäste mig då icke ynnerligen därvid; jag 

 yttrade de k: den granen måtte vara sjuk. Tio år senare såg jag 

 i närheten af Karlskrona en liknande gran; och tänkte då: nästa 

 års blommor skall jag äfven se efter, men granen blef jämte andra 

 borthuggen följande vinter. 



Ar 1004 voro granarna på många orter ovanligt rikt blom 

 mande; och såg jag dä på fU-ra ställen, däribland i närhet 

 Karlskrona Wäxiö järnvägsstationer Skrul och Åryd, granar hvilkas 

 blommor voro ljust hvitgula (gräddfärgade eller nästan hvita). kot 

 tärna på dessa granar utvecklades på vanligl vis och blefvo 

 hvitgula, samma färg som blommorna haft, sedan blefvo de ljust 

 gulgröna eller ljusgröna — icke gulbruna eller rödbruna, såsom de 

 etter röda blommor blefvo — slutligen blefvo de ljusbruna; 

 voro de hela växttiden och äfven efter mognaden, mera cylindriska 

 i form än vanliga grankottar. Fröen i dem skilde sig icke iögoi 

 fallande från vanliga kottars frön. 



Marken utsattes vid några af dessa hvitgulblommande granar. 



Följande året, 1905, funnos på ofvan nämnda stallen icke 

 några blommande granar; hvaremot år 1906 granarna blommade, 

 och hade därvid de år 1904 utmärkta granarna åter hvitgula blom- 

 mor! Äter 1907 — -8 blommade granarna icke på dessa orter. 



Skulle dessa hvitgulblommande granar kunna vara särskild art, 

 eller äro de endast tillfällig förändring? (Polygala vulgaris, Centaurea 

 cyanus m. fl. uppträda ju ibland med ljusa eller hvita blommor). 



När järnvägen Karlshamn — Vislanda byggdes sag jag år 1S72 

 på linien mellan Torne och Hulevik en gran, som saknade egentlig 

 stam, och från hvilken vid rothalsen utgingo en mängd krypande 

 grenar af ända till tio meters längd. 



Karlskrona i maj 1909. 



Erik Qvistgaard. 



Ny fyndort för Epipogonuni aphyllum. 



Den 10 aug. 1908 tog undertecknad tvä exemplar af denna 

 växt å kronoparken Miltallberget inom Bodums socken i öfre Ån- 

 germanland. 



Backe 5 april 1909. 



Sune Hederström , 

 e. jägmästare. 



Hundförstånd. 



Förvaltaren H. Håkansson vid Aspa bruk har berättat följande. 

 Under promenad på den till bruket hörande Kvistudden vid Vätterns 

 strand fick han plötsligt se sin tax drifva ut en gräfling, som hade 

 sitt tillhåll under ett gammalt lusthus. I sällskapet var äfven en 

 pointerhund, fyra år, som många gånger visat stor klokhet. Denne 

 högg genast den flyende gräf lingen i nacken samt försökte att på 



Fauna och Flora 1909. Haft. 3. 1 1 



