X -2 FAUNA OCH FLORA 



lVn ifrågavarande dagen var jag tidigt på morgonen skidledes 



Lrende upp till en rad kolmilor cirka en kvarts mil från Grön- 



sinka gård. Skaren var tillräckligt bard att bära skidorna på alla 



öppna platser och ofvanpå densamma lag ett några dagar 



gammalt lager af nysnö. 



Vid försök att taga en genväg öfver skogen kom jag förbi en 



gammal kolbotten och hörde då därifrån ifrigt lockande af några 



näbbar. Detta måste undersökas och jag smög närmare och 



..ik)!' skidorna för den täta skogens skull, som låg emellan 



mig och kolbottnen. 



I te pa denna stod något åt ena sidan en gammal laf behängd 

 risgran och i den huserade fem ä sex, jag kan ej säga säkert hvil- 

 ket, korsnäbbar, hvilka. sa godt jag hann se efter, alla tillhörde den 

 stora arten. Vid min ankomst tlögo alla utom en hona, som med 

 påfallande dristighet satt kvar och lockade. Hon flyttade sig fram 

 och äter på grenen, bockade sig och klippte med vingarna; så 

 plötsligt flög hon ned och satte sig ett par meter ifrån mig på snön 

 men flög genast upp igen, nu i en annan gran. Samtidigt hördes 

 ett annat lock. finare och mera utdraget, men hvarifrån? 



I g gick emellan träden vid kanterna och var uppe i den stora 

 nen, där honan först visat sig. Hvart jag gick var honan med 

 i närmaste träd och hur jag ställde mig vid någondera skogskanten, 

 hördes alltid den finare locktonen från den andra. 



Slutligen alldeles förbryllad ställde jag mig i midten af kol- 

 bottnen för att lyssna. Då hör jag snedt under mig från snön det 

 fina locklätet. 



1 )är lag ungen. 



Det var utan tvifvel den egendomligaste plats, pä hvilken det 

 förunnats mig att se en fågelunge. 



I snön under skaren var en urhålkning cirka åtta cm. djup och 

 formig. Den skulle måhända rymt ett gåsägg. Där satt nu en 

 halfvuxen gynnare i högönsklig välmåga. 



Hålans väggar voro förhårdnad kornig snö liksom skare, och 

 ungen var alldeles torr. Efter allt att döma måste han suttit där 

 åtskilliga dagar, hur många är ju omöjligt att beräkna, men själf 

 ■ han val varit 14 dagar gammal ungefär. 



Da jag böjde mig ned öfver hålet kom honan och satte sig 

 flaxande på snön inom räckhåll för handen. Hon flyttade sig fram 

 och åter, ideligen lockande och ungen svarade då och då med ett 

 finare pip, knappt hörbart på ett par meters afstånd. 



Det är enligt min erfarenhet vanligt med de flesta nästungar, 

 att de, da ingen nära tara hotar och föräldrarnas lock ej särskildt 

 varnar for ögonblicket, låta höra ett fint lockläte, som hörs ganska 

 väl. Da däremot omedelbar tara ar för handen och föräldrarna 

 läte tvingar dem att tiga, kommer likväl ett 

 litet flämtande pip nr deras strupe. Sådant har jag märkt äfven 

 ho. nykläckta ungar af sparf. Detta late låter då, hördt på ett par 

 met< ad, som om del vore långt borta och förvillar den 



sökande. Möjligen kan häri ligga någon naturens mening då en 



