SMÄRRE MEDDEL \.\M N 



i 53 



räf t. ex., som ju sa myckel rättar sig dur hörseln, skulle kunna 

 förnia> att gå förbi i tro, att bytel är längre borl 



I detta fall låg ungen till synes apatisk o< Ii utstötte i repriser 

 det flämtande pipet. 



Jag drog mig något tillbaka för att observera fåglarna, men 

 honan flaxade endast efter mig och visade ingen böjelse att åter 

 vända till ungen. Då därtill köld rådde, cirka i a 5 gr C. och 

 mitt arbete brådskade, tog jag ungen med mig för att pre] 

 honom. 



Han var som andra nästungar delvis naken, isynnerhel på 

 buken. Hufvudet och näbben voro kraftiga, likaså benen. Del 

 som fanns af tjäder gick i honans färg. Dun hade han obetydligt. 



Tyvärr förstördes denna unge af rättor eller möjligen al en 

 katt. Den försvann spårlöst från mitt arbetsbord. 1 alla fall har 

 jag velat låta denna lilla episod gå vidare, då kanske någon annan 

 sett något liknande. 



Min teori öfver fallet, om jag skall våga någon, är, att ungen 

 från ett bo i något närbeläget träd fallit ned på snön. Där har 

 han sedan hoppat utåt något, ty där han nu låg kunde han ej fallit, 

 enär ingen trädgren hängde öfver platsen. Hans kroppsvärme och 

 möjligen äfven honans, om hon sökt värma honom, har tinat ned 

 honom i snön (märk, att det hela tiden varit skare tillräcklig 

 att bära en man pä skidor . I h varje fall vittnar det ju om en 

 otrolig seghet hos ungen att kunna uthärda under sådana förhål 

 landen. 



Tidigare har jag läst, att en korsnäbbunge, tagen ur ett bo ut 

 i kölden strax fryser ihjäl i en människohand, där han kan erhålla 

 ändå någon värme. Det blir mig då en gåta hur den ifrågavarande 

 kunnat behålla lifvet och hullet, ty han var ej mager. 



Bengt Berg. 



Ett bidrag till slagugglans biologi. 



En fångstman i en af Västerbottens kustsocknar hade vid flera 

 tillfallen under denna vinter iakttagit, att å en trakt, där tjäderhönor 

 brukade uppehålla sig, dylika fåglar då och då blefvo dödade och upp 

 ätna, och då inga spår syntes i snön efter röfvaren, så var det tyd- 

 ligt, att han hörde till den bevingade skaran, och fick dufhöken, 

 af hvilken ett och annat äldre ex. alltid öfvervintrar här, tillsvidare 

 uppbära skulden för dåden. Då emellertid en dag en nyss dödad 

 tjäderhöna ånyo påträffades, gillrades en trampsax på kvarlefvorna 

 och morgonen därpå fanns en slaguggla död i saxen. På en annan 

 trakt har likaledes en slaguggla, som äfven dödat en tjäderhöna 

 blifvit fångad på liknande sätt. Offren hafva öfverraskats på mar- 

 ken, då de gått och ätit barr af tallbuskar, som stuckit upp ur snön, 

 och syntes det på snön, att de blifvit dödade häftigt och utan kamp. 

 Att denna uggla gör större skada å det vilda, än man vill tro, är 

 otvifvelaktigt. 



A'. Gram. 



