PENDULA1 I [EN l 65 



nämligen genom att stiga upp för bergshöjderna. På dessa 

 åka de då, under successiv stignrng, med söderut och kunna 

 tin och med korsa ekvatorn för att på andra sidan åter stiga 

 ned vid en breddgrad motsvarande den vid hvilken de började 

 uppstigandet. Sa kan en art förekomma samtidigl i Kalifornien 

 och Chile samt i Japan och Australien. Närmare undersöknin- 

 gar kunna da, i sådana fall där ett uppspårande är möjligt, 

 gifva vid handen, att den gemensamma utgångspunkten legal 

 under svängningskretsen. Simroth kallar denna art af utbred- 

 ning för meridional symmetri. 



Om utvikandet från svängningskretsen når ända bort till 

 kulminationskretsen, kan man antaga, att i många fall vandran- 

 det här skall upphöra. De klimatiska förhållandena äro ju här 

 stabilare vid svängningspolerna själfva äro de ju absolul 



oföränderliga. Det finnes därför alltid benägenhet för en stock- 

 ning vid kulminationskretsen under aftagande från svängnings- 

 polerna mot nord- och sydpol. 



Den största meridionala utsträckningen måste fauna och 

 flora få vid svängningskretsen, och äfven arter och grupper af 

 organismer måste utefter denna linie få sin största utbredning. 

 Förutsatt att någon del af individerna anpassas efter klimat- 

 förändringen under pendulationen från ekvatorn mot rotations- 

 polerna, blir gränsen för artens utbredningsområde en vinkel 

 med spetsen på svängningslinien och benen pekande mot hvar 

 sin svängningspol. Har arten icke anpassat sig, brister sam- 

 manhanget, och det uppstår diskontinuerligt symmetriska ut- 

 bredningsområden. 



Organismernas utbredning i hafvet följer samma allmänna 

 lagar som utbredningen på fastlandet. Det olikartade mediet 

 betingar dock vissa afvikelser. Utbredningen efter en bredd- 

 grad försiggår i hafvet med större svårigheter, därför att här 

 temperaturen så mycket förändras med djupet. Bottenformer 

 af organismer utbreda sig därför endast längs fastland, och 

 inställning på »identiska punkter» sker i allmänhet endast på 

 långa omvägar. Bottnens sjunkande under ekvatorial sväng- 

 ning äger stor betydelse. Nordformer, som förts mot ekva- 



