FAUNA OCH FLORA 



den förra metoden visat sig osäker, har man lagt största 

 vikten på den senare. Man har sålunda räknat med »ledfos- 

 silen under antagande, att jordlager i olika delar af världen, 

 som ha -amma fossiler också ha samma ålder. Och dock, 

 säger Simroth, företer den utveckling vi själfva se inför våra 

 ögon de största geografiska olikheter. Australien, som dock 

 har Europas klimat, befinner sig med sin djurvärld i tertiär 

 tid eller än längre tillbaka. Finnes det väl något enda ledfossil 

 användbart på nutiden för skilda världsdelar? Och pungdjuren 

 - de ha kommit till Australien från Europa. I hvarje fall 

 halva de funnits här i en långt tidigare epok. Vår fauna har 

 tydligen förskjutit sig för att lefva vidare i Australien. Vi föras 

 till den uppfattningen, att ledfossilerna icke betyda samtidig 

 aflagring. Vi måste tänka oss en vågrörelse i skapelsen, som 

 börjar vid svängningskretsen och skrider ut åt sidorna. När 

 vågen nått sydkvadranten på andra sidan jorden har en ny 

 våg för länge sedan rest sig hos oss. I nämnda kvadrant är 

 faunans utveckling mest efterblifven, och hela pacifikhemisfären 

 är rik på ålderdomliga former — Conifererna i Japan och 

 Kalifornien, Nautilus, näbbdjur i Australien, Anoabuffeln på 

 Celebes och i hafvet sjölejonen, en äldre typ än våra salar, 

 v. 



Simroth gör härefter några fysiologiska och biologiska 

 inmärkningar, innan han börjar den zoologiska undersöknin- 

 gen. Den första gäller Darwinismen. S. framhåller, att be- 

 greppen kamp för tillvaron och anpassning utan att på minsta 

 sätt rubbas genom pendulationsteorien, genom denna faen be- 

 stämdare innebörd. Det blir nämligen mindre fråga om en 

 strid mellan de olika lifsformerna själfva än ett klimatiskt ur- 

 val. På den moderna utvecklingsmekanikens hela gebit har 

 ingenstädes försöksresultat och naturliga förhållanden visat sig 

 så sammanfalla som i fråga om värmets inflytande på utveck- 

 lingen af nya former. Darwinismens enskilda moment komma 

 alltså att inordna sig under en kosmisk lag: jordens ställning 

 till sol. ii. 



Den andra anmärkningen gäller afsättningen inom organis- 



