204 



FAUNA OCH FLORA 



hela sin förmåga för att sprida lif åt omgifningen. Näktergalen, 

 trädgårdssångaren, svarthufvade sångaren och bastardnäktergalen 

 täfla nu om sångens pris. Anspråkslösare i sina fordringar äro 

 törnsångaren och ärtsångaren, för att icke tala om kärrsångaren, 

 han i grådagern skirrar sin sträfva låt i den dimomhöljda vass- 

 skogens dunkel. 



Med juli månads inträde är tagelsången stadd på retur. De 

 flesta fåglar syssla nu med sina fortplantningsbestyr, andra ha börjat 

 ra; tilldragelser som synas försätta fåglarne ur stämning. Deras 

 lifs blomma har slagit ut i frukt, sångens mål är vunnet. Visser- 

 ligen kan man äfven nu ibland få höra fågelsång — framförallt af 

 oparade hanar och af dem, hvilkas honor lägga en andra kull — 

 men sangen utgöres numera i öfrigt blott af korta afbrutna strofer: 

 man skönjer tydligen, att lifvets erotiska yra är för året öfver. 



augusti månad börjar en viss tystnad göra sig märkbar i 

 sångfagelskogen. 1 stället för sång märkes nu blott enstaka lock- 

 toner; de fåglar, som skola anträda färden mot söder, börja kalla 

 samman, nästan ljudlöst ströfva sedan dessa flockar ikring. 

 \n<;r.i fågelarter hålla sig mera undangömda, öfverlämnande sig åt 

 ingens kraftnedsättande procedur. 



Hästens manad, september, är för de flesta flyttfåglar affärdens 

 manad, de draga sin kos, sedan de nu anlagt sin höstskrud. Under 

 sa färder kan man ibland uppfånga några dämpade melodier 

 trän sangarnes skaror. Löfsångaren, ja, någon gång äfven trädgårds- 

 sangaren halsar en på så sätt nu till afsked. 



Oktober och november, höstens sista månader, utgöra, kan man 

 ingens döda tid. Sångfåglarne finnas ej mer häruppe, 

 söderns bebyggare är det nu beskärdt att få njuta af deras tillvaro. 

 Yi nordbor få nöja oss med hvad våra inhemska arter kunna pres- 

 tera i sängväg och det är ej mycket. All naturen har nu börjat 

 gå till hvila: blomman har bäddat i mossan sin graf», och fågeln 

 har börjat lefva sitt dolce. 



Sa kommer vintern — månaderna december, januari och mars — 

 allt ar nästan dödt i skogen men i trädgården kan man ibland få 

 höra gärdsmygens pigga toner, där han sitter käck i krusbärsbuskens 

 topp, vid den isiga forsen sjunger strömstaren, ackompagnerad af 

 vattnets brus, sin hurtiga visa, och från trädkronorna intill kard- 

 borrsnåret ljuder någon gång steglitsornas kör. 



Nar ^a vintern nalkas sitt slut, och de snöhöljda granarna i 



uari manad börja afskaka sin hvita betäckning, då kan man 



ibland få tillfälle att lyssna till korsnäbbens kärleksmelodier — han 



oftast sitt bo i februari månad — sekunderad kanske af de 



kastagnettlika ljud, som frambringas, när af fåglarne uräten kotte 



vid fallandet till marken studsa mot granarnes torra grenar. 



-näbb utgör således,, skulle man kunna säga, den 

 länk, som förmedlar öfvergången från död till lif inom fågel- 

 värld. 



C. A. Hollgren. 



