Reptiliejakt på Balkan 



Af 



Otto C MC 11. 



nö låg ännu här och där på den polska slät- 

 ten, när jag i slutet af april ångade söderut. 

 Knappt ett grönt strå att se, buskarne hade 

 förut erhållit den intressanta, olivbruna färg, 

 som åtminstone låter ana de nyuppväckta, fram- 

 brytande lifsandarne. Men när jag väl hade 

 Karpaterna norr om mig, mötte gröna, delvis öfversvämmade 

 fält, träden stodo klädda i halfutspruckna blad, i Ungern var 

 det vår. 



Innan jag fortsätter på beskrifningen af min resa till Eu- 

 ropas s. k. oroligaste -- enligt mitt tycke roligaste och intres- 

 santaste hörn, måste jag inskjuta en liten förklaring öfver än- 

 damålet med min resa. Denna var ej någon forsknings- eller 

 samlareresa, utan reste jag som vanlig turist för att på klas- 

 sisk mark lefva friluftslif och njuta af de stora minnena under 

 mina 4—5 veckors ferier. Men jag tycker om att under mina 

 resor göra möjligast långa vandringar inåt landsbygden för att 

 äfven lära känna stater och folk; att jag därunder äfven till- 

 fredställer mina herpetologiska intressen, är själfklart. Utom 

 den vanliga praktiska utrustningen för längre fotvandringar är 

 ju ej mycket nödvändigt för jakten på kräldjur. En håf, som 

 kan sättas fast på käppen, behöfver man för vattendjuren; 

 fångsten bäres hem lefvande i små smala, djupa och starka 

 linnesäckar (el. rättare påsar), hvaraf man har minst ett hälft 

 dussin, olika, för grodor, ödlor, ormar, sköldpaddor o. s. v. 

 Ett par mindre spritglas få ej heller fattas -- för att genast 



Fauna och Flora 1909. Haft. 5, 6. 15 



