2 oS FAUNA OCH FLORA 



När jag emellertid en dag gjorde en vandring kring Stam- 

 buls gamla intressanta stadsmur, var allt som med ett slag 

 Förändradt. Jag hade för hela dagen hyrt en ung turk, som 

 kunde något italienska, såsom eventuell tolk för den händelse 

 man skulle komma in påför främlingar förbjudna områden eller 

 råka ut för andra svårigheter. Vi hade just besökt fängelsehå- 

 lorna i »kastellet med de sju tornen», och när vi trädde ut i 

 det bländande solskenet på ett af torntaken, kilade små kvicka 

 ödlor rundt omkring pa murarne. Men det var en alltför osä- 

 ker och farlig plats för en ödlejakt, och så vidt jag kunde se 

 voro de alla vanliga murödlor. Sedan bar det iväg på stora 

 landsvägen utanför och längs den vackra och väl bibehållna 

 muren med sina många torn och portar. Af faunan på själfva 

 muren sag jag ej mycket, ty mellan muren och vägen drog 

 sig oafbrutet den väldiga, visserligen torrlagda, men djupa fäst- 

 ningsgrafven, hvars tvärbranta sidor voro öfvervuxna med yp- 

 pig grönska. Emellertid lyckades jag ändå fånga en del vackra 

 murödlor Lacerta muralis Laur.), ett par af den sällsynta tau- 

 riska ödlan Lacerta taiirica Pall.J och - - mitt kanske raraste 

 fynd under hela resan -- en Lacerta serpa Raf. Denna art är 

 ej med säkerhet bestämd för europeiska fastlandet, utan huf- 

 vudsakligen bekant från några öar på asiatiska sidan. Afsär- 

 skildt intresse var äfven, att alla 3 arterna förekommo så ome- 

 delbart intill hvarandra. 



En medelstoi" vattensnok (Tropidonotus natrix L. , som 

 slingrade sig öfver vägen, blef också mitt byte; han var in- 

 5sant därför, att han var ett typiskt exemplar, ej den i sö- 

 dern allmännare strimmiga varieteten (var bilineatus Bibr. — 

 murorum Bonap. med vackra hvita eller gula längslinier. I 

 en vattencistern vid vägen fiskade jag upp några stora löfgro- 

 dnr Hyla arborea L. , annars beboddes den enast af grön- 

 fläckiga paddan. 



Under måltidsrasterna omsvärmades vi af hundar, som gi- 

 rigt med ögonen Följde hvarje matbit på dess väg till munnen. 

 Och höll man ett stycke något länge i handen, började de vifta 

 med svansen och tigga. Kastade man till dem en matbit, blef 



