kl I' I II II JAK I PÅ B \l KAN 20<) 



det ett ordentligt slagsmål, så att hårtestarne röko. Men nog 

 om dessa trefliga och intressanta djur ty trefliga ärode — 

 Konstantinopels hundar vore väl värda sitt eget kapitel. 



En landsman hade mött i Konstantinopel för att följa med 

 mig under 14 dagar. Första maj skulle förstås firas på äkta 

 svenskt skolpojkssätt med en hel dags utflykt i det gröna, och 

 som mål hade jag valt den för mig sa lockande Belgradersko- 

 gen, i\vn enda skog på Bosporens europeiska sida. Efter en här- 

 lig morgontur längs »Bosporens sköna stränder» landade vi i 

 Böjykderé nära Svarta Hafssidan och anträdde genast vår 

 marsch norrut genom Böjykderédalen. Naturen stod i full 

 lagring, plataner med ljusgröna nyutslagna blad beskuggade 

 vår väg. Frän de grönskande ängarnes vattenpussar och di- 

 ken ljöd oss en tusenstämmig kör till mötes, det var den ät- 

 liga grodans sydliga varietet (Råna esculenta var. ridibunda 

 Pall.J, som här var så allmän. För den, som är van vid mel- 

 lersta Europas typiska eseulenta, faller var. ridibunda i ögonen 

 därigenom, att de ljusa längslinierna på ryggen saknas eller 

 äro otydliga och ersättas af en nästan jämnt fördelad fläck- 

 teckning. 



Men Vattengrafvarna vid vägen hyste äfven andra djur af 

 intresse. Vi hade ej gått långt, förr än ett prassel i buskarne 

 väckte min uppmärksamhet. Jag hörde genast, att det hvar- 

 ken var en orm eller en ödla, efter något sökande fick jag 

 fram en bra stor kärrsköldpadda, den första jag själf fångat! 

 Det var ej den vanliga europeiska, utan ett exemplar af den 

 kaspiska kärrsköldpaddan (Clemmys caspia Gmel. , som sa 

 tog sig en promenad på det torra. Något längre bort tog jag- 

 ett mindre exemplar af den europeiska arten Emys orbicula- 

 ris L. , som också fick följa med lefvande. Denna lätta sköld- 

 paddfångst var en stor (överraskning för mig, men berodde 

 hufvudsakligen på, att vattnet var så igenvuxet med vatten- 

 växter, att en sköldpadda, som låg och solade sig, ej hann dy- 

 ka fort nog genom grönskan. 



Längre uppåt dalen blef det torrare, vattengrafvarne vid 

 vägens sidor ersattes med stenmurar och buskar, »befolknin- 



