REPTILIEJAK'1 l\\ HALKAN 2 I 5 



den oundvikliga ackorderingen hos en mulåsneleverant satte 

 vi i väg mot vart mål. Bournabad ligger 9 km. trän Smyrna, 

 där bergen höja sig öfver den fruktbara dalen, och är den 

 mest omtyckta sommarvistelseorten för Smyrnas utländingar. 



De sökta djuren visade sig snart, men voro som vanligl 

 ytterst skygga. Så fick jag se en ödla, som vid reträtten läl 

 ett stycke af svansen hänga ut ur hålet och tänkte jag 

 hellre en svans som minne än alls ingenting! Ty som bekant 

 får man aldrig taga en ödla i svansen, den brytes genasl af, 

 ödlesvansen är ett ömtåligt ting. Men nu satte jag mig i sin- 

 net, att jag åtminstone skulle hemföra en svans som trofé, för- 

 siktigt smög jag mig utefter muren och grep hastigt men för- 

 siktigt tag i svansen. Långsamt flyttade jag fingrarne längre 

 och längre uppåt - jag ville naturligtvis ha ett sa stort stycke 

 som möjligt -- och svansen höll. Först i detta ögonblick föll 

 det mig in, att denna ödla ju hörde till en helt annan familj 

 än vara vanliga Lacertider och att deras svansar matte vara 

 starkare. Alldeles riktigt, snart hade jag hela djuret i min 

 hand. Det var en originell fångmetod, som man sannerligen 

 ej kan rekommendera för våra europeiska ödlor, men tack vare 

 hvilken jag strax efteråt fångade ännu ett par agamer. 



Infångandet af den första hade åsetts af ett par unga, obe- 

 slöjade turkiska skönheter, som stodo i trädgården ofvanför 

 muren. Knappt hade jag det gapande djuret 1 i min hand, för 

 än de båda damerna började föra ett väldigt oväsen, ropande 

 och gestikulerande, hvars orsak jag med bästa vilja ej skulle 

 lyckats finna. Jag blef så förbluffad, att jag nästan släppt det 

 rara djuret. Men vår dragoman öfversatte: de bådo mig för 

 Allahs skull, att jag nu, då jag redan berört detta afsky värda 

 djur, ej måtte beröra mitt ansikte med handen, ty då finge jag- 

 ett »paddhufvud»! Djupt rörda öfver de skönas omsorger för 

 mitt anlete bjödo vi dem komma ned på vägen, och jag fick 

 demonstrera för dem djurets absoluta oskadlighet. Till tack 



1 Agamema äro lika beskedliga, som de se fruktansvärda ut; de gapa, så att 

 käftarne stå i minst 90° vilkel, för att imponera på sin fiende, men bitas ej. 



