22 6 FAUNA OCH FLORA 



I den skog på Galgberget, hvarom jag förut talat, observe- 

 rade jag ofta under höstarne, hurusom rödhakarne ibland nap- 

 pade till sig bär af Rhamnusbusken och flögo sin kos med 

 dem. Jag förmodade da, att fågeln efter förtärandet af bären 

 -kulle afbörda sig den stenhårda och osmältbara kärnan genom 

 analöppningen, styrkt i denna tro däraf, att jag fann kärnor 

 med en lös vätska omkring liggande på träbänkar, som voro 

 placerade under en del Rahmnusbuskar. Min förmodan, när jag 

 jakttog detta, var, att den lösa mörka vätskan, som omgaf 

 kärnan, hade bildats vid dennas passerande genom fågelns 

 tarmkanal på grund af den laxerande verkan, fruktens bittra 

 smak måste framkalla inom tarmkanalen, såsom fallet ju är 

 hvad beträffar människan 



För att söka öfvertyga mig om, huruvida denna hypotes 

 var den rätta, sköt jag en rödhake, som uppehöll sig i bus- 

 karne. Vid öppnandet af fågelns mage kom jag dock till det 

 resultat, att detta antagande ej kunde hafva någon grund för 

 sig, da tarmkanalens hålighet var så trång, att Rhamnusbä- 

 rets kärnor ej kunde passera därigenom. Att fröet skulle 

 smältas i magsäcken ville jag ej heller hålla för troligt, då det 

 ägde en yttersk besk smak, tydande på att det innehöll en 

 ganska stor procent gift, hvaraf fågeln säkert skulle duka under. 



Enda sättet att med säkerhet få kännedom om, huru få- 

 geln gick tillväga vid slukandet af bären, var således, att 

 skaffa mig en fangen rödhake och låta honom i min åsyn för- 

 tära bären. Så har nu skett, och har det därvid ådagalagts, 

 att fågeln behandlar Rhamnusbären på sätt förut meddelats, 

 det vill säga liksom andra födoämnen han intager. Han slu- 

 kar bären hela och kastar sen upp kärnorna, ibland om- 

 gifna af ett tunnt frukthölje. Fruktens köttiga innehåll är 

 det således egentligen, som tillgodogöres af fågeln. Någon så 

 vär-t förkärlek för bären synes fågeln emellertid ej äga; han 

 fortär ett då och då pa dagen, håller dem ibland blott i näb- 

 ben en stund, flyger oroligt omkring med dem för att sedan 

 -kippa dem, eller också klämmer han dem mot burens botten 

 -.1 att kärnorna Falla ut och förtär sedan bäret. Man vågar 



