228 FAUNA OCH FLORA 



Vid fortsättandet af färden mot söder har fågeln att draga 

 öfver vid hafsstranden befintliga skogbeväxta flygsandsfält, och 

 man kan därvid observera, hurusom Rhamnusbusken ock följt 

 samma väg vid sin utbredning. Intill där befintliga sälgbus- 

 kar, hvarest rödhaken ofta ses hösttiden, har busken tydligen 

 först fattat fast fot och därifrån spridt sig mera inåt fältet. 



Spridningsmöjligheten är naturligtvis störst i närheten af 

 buskarne, där fröen vuxit, men kan, enär fågeln slukar bären 

 medan han är stadd på flyttning, verka vida ikring. Förut 

 sade jag nämligen, det jag funnit att en tio å fem minuter 

 ungefär åtginge för fruktens smältande i magen och fröens 

 uppkastande. Äger nu fågeln under sin flyttningsfärd en flyg- 

 hastighet ungefär lika med kråkans, som man uppgifvit skola 

 uppgå till i medeltal ungefär 145 km. i timman, skulle alltså 

 rödhaken, om han förtärde ett bär straxt innan han svingade 

 sig i vädret för flykt söderut, kunna hinna tillryggalägga 12 

 km. innan han släppte ifrån sig fröet. 



Hvad som i denna sak måste anses förefalla högst märk- 

 ligt är härjämte, att en fågel, som såsom denna i själfva ver- 

 ket är insektätande och danad såsom sådan och fördenskull 

 nödgas, när den kalla årstiden inträffar, flytta mot söder, äfven 

 blifver bärätande, och som kan förmås blifva det därigenom, 

 att bären innehålla en sötaktig substans, omhöljande det beska 

 Fröet - bäret till sin sammansättning således jämförligt med 

 ett medicinskt beskt piller, som för att kunna förtäras, ibland 

 måste med söta ämnen tillsättas. Och så bärets likhet i viss 

 grad med en fluga - - rödhakens älsklingsspis — som kanske 

 en gång kommit honom att i misshugg knipa ett bär och 

 därvid funnit det smakligt. Att rödhaken kan begå misstag 

 .it -adant slag, fick jag vid ett tillfälle erfara beträffande en 

 sådan fågel, som jag ägde, och som flög fritt omkring i rum- 

 Ett på golfvet befintligt kort segelgarnssnöre slukades 

 af fågeln, som trodde sig i snörstumpen se en daggmask. Då 

 emellertid snöret ej kunde smältas i magen och fågeln ej kunde 

 afbörda sig det, afled han som det tycktes af maginflammation, 



