242 FAUNA OCH FLORA 



vuxna grodorna äga däremot bakben, som äro tydligt längre 

 än 1 V 2 af bålen, men nå aldrig upp till dubbla kroppslängden. 



Råna agilis igenkännes, som bekant, lättast därigenom att, 

 om bakbenet sträckes framåt utefter kroppen, liälleden räcker 

 förbi nosspetsen. Detta gäller emellertid endast om större 

 grodor, hos smärre individ äro lår -f skenben i regel kortare 

 ■in bålen, h varför hälleden endast räcker fram till — ej förbi 

 - nosspetsen. Yngre Råna agilis erinra häri som i så många 

 andra afseenden om åkergrodan, som utan tvifvel är långbens- 

 grodans närmaste släkting bland våra nordiska batrachier. 



Vidare befanns, att benens längd hos större åkergrodor 

 vanligen uppgår till minst 1 \ ._, af afståndet mellan nosspets 

 och anus; fullt utvuxna åkergrodor äro utrustade med nära nog 

 lika långa bakben som Råna agilis. En skarp skillnad före- 

 finnes emellertid i så måtto, att hos de förra benens längd 

 väsentligen beror på fotens starka sträckning, hos de långbenta 

 grodorna härrör den däremot närmast af lårets och framför 

 allt skenbenets längd. 



Större exemplar af Råna agilis, som infångades i slutet 

 af juni och omedelbart konserverades i en blandning af 50 ° o 

 alkohol och c:a 3 ° o formalinlösning, antogo därvid ofta en 

 svag rödfärgning å vissa partier af buken äfvensom å benens 

 undersidor, i första hand å lårens korniga baksidor. Vill om- 

 nämna detta, emedan en del dylika genom konserveringen 

 missfärgade exemplar utlämnats till museer. 



Åkergrodan, Råna arvalis Nilsson. 



Kring Kalmar förekommer åkergrodan på många ställen. 

 En del af hennes lekplatser ligga inne i Tall- och Oxhagen 

 strax invid staden. De utgöras af grunda skogskärr, omgifna 

 af starr och viden och ej sällan belägna långt inne i tallsko- 

 garna. Ännu i slutet af juni kunde massor af fullt utvuxna 

 individer fångas i kanten af dessa skogskärr, och så sent som 

 d. 2 juni funnos här nylagda ägg. 



