E. LÖNNBERG, NACKA FYND AF SUBFOSSILA VERTEBRATER 263 



det sig, att de återstående brottstyckena^ dimensioner öfver- 

 ensstämma med motsvarande delar af del andra skelettet. Af 

 benens utseende och tändernas olika nötning kan man dock 

 se att det ena exemplaret är något äldre än det andra. Men 

 den omständigheten, att benen, som hora till de bada skelet- 

 ten äro sinsemellan så godt som lika stora, ehuru det ena är 

 något yngre än det andra, är ett otvetydigt bevis på, att båda 

 härstamma från fullvuxna djur, som nått sin maximistorlek 

 åtminstone i det allra närmaste. Detta bevis är desto kraf- 

 tigare, som båda exemplaren äro af samma kön. 



Storleken af underkäkarne och andra ben stämmer också 

 ganska nära med motsvarande mått af den vikare, som funnits 

 vid Trönö (se ofvan) i aflagringar från Ancylustiden. 



Helt olika resultat erhålles af en jämförelse mellan ske- 

 letten från Rutvik och motsvarande ben af fullvuxna nutida 

 vikare. Dessa senare visa sig vara betydligt större. Måttet 

 på underkäkens längd från hörntandsalveolen till baksidan af 

 ledknappen är hos vuxna Spetsbergsvikare från 102 till 115 mm. 

 och hos en gammal vikare från Oxelösund 111 mm. Således 

 en skillnad af från 10 till 23 mm., hvilket är mycket afsevärdt 

 på ett sådant mått. 



Detta torde vara tillfyllest för att ådagalägga, att de vid 

 Rutvik funna vikarena till alla dimensioner äro mindre än nutida 

 vikare, och samma sak gäller äfven om vikaren från Trönö. 



Om nu dessa tre fossila vikare hade härstammat från 

 samma tidsålder låge det nära till hands att antaga, att vid 

 den tiden lefde i Östersjön en ras af vikare, som var afse- 

 värdt mindre än den nutida. 



Ur den lera, som häftade fast vid benen från Rutvik ha 

 diatomaceer utslammats och dessa ha godhetsfullt granskats 

 af Professorskan Dr A. von Euler, som benäget meddelat, 

 att den ifrågavarande leran ej kan anses som en typisk 

 Ancylus-aflagring, men hon tillägger, att den »måhända bil- 

 dats i en sötvattenslagun, ty alla former äro från sötvatten 

 undantagandes bräckvattensformen Campylodiscus echeneis, som 

 endast påträffats i ett par exemplar». 



