. - , FAUNA OCH FLORA 



- i 4 



uppskattade deras antal till 23,:. billioner. Ar 1889 fann han i när- 

 heten af samma plats ånyo lika stora skaror af samma djurform. 



Utaf alla planktondjur äro de sina kräftdjur, som kallas 

 copepoder eller klyffotingar, af den allra största betydelse för 

 hafvets ekonomi. Deras individantal äro också så godt som 

 obegränsadt. Sålunda veta vi, att de kalla vattnen i de båda 

 ishafven innehålla sådana massor af calanider, att hafven 

 jas af dem öfver stora vidder. Men öfverallt i liafvet träf- 



copepoder i stor myckenhet. Så t. ex. har Hensen efter 

 efter noggranna beräkningar, grundade på stickprof med ver- 

 tikalhal, funnit att i västliga delar af Östersjön, ett haf som 

 för den ytlige betraktaren synes vara mycket fattigt, ej min- 

 dre än 100 billioner af copepoder lefva under hvarje □mil 

 yta. Detta är ju ett tal så stort, att vi svårligen kunna fatta 

 det, men hvilket åtminstone bör bibringa oss ett begrepp om 

 hafvets oändliga rikedom på djurformer. 



Det är just genom sin talrikhet, som dessa djurs bety- 

 delse för hafvets ekonomi är så stor. Bardhvalarne, nutidens 

 största djur, lifnära sig så godt som uteslutande af plankton 

 -ammansatt af kräftdjur inom calanidernas familj, och blötdjur 

 af pteropodernas ordning, hvilka på samma sätt som copepo- 

 derna lefva i otroliga skaror i de kalla vattnen. Milliarder af 

 dessa varelser måste dagligen släppa lifvet till för att stilla en 

 enda af dessa kolossers hunger, och ändock kan ingen minsk- 

 ning af dem för märkas. 



HjECKEL antager, att en enda medelstor hafsfisk dagligen 

 förbrukar minst 100 pteropoder och 1,000 copepoder. Sill och 

 makrill äro glupska rofdjur, hvilka i kolossala stimmar stöfva 

 omkring i hafven. Hvilken kvantitet af föda under form af 

 små kräftdjur m. m. dessa dagligen förtära, därom kan man 

 ej göra >ig ens en aflägsen föreställning. 



Om man betänker, att alla dessa smådjur, hvilka tjäna 

 till föda ål större, själfva måste hafva tillgång till näring 

 under form af ännu smärre organismer, vanligen urnäring, 

 äå kan man förstå, att en oerhördt liflig ämnesomsättning 

 stundligen måste försiggå i hafvet. 



